O tom, že každá mužská akcia vyvoláva ženskú reakciu.

ISBN 978-80-89452-86-6

Prológ

Keď nechápeš, čo si spravil, pochopíš, keď sa ti to raz vráti.

Alebo tak nejako sa to hovorí, však?

Niekde som počula, že Gándhí mal v dvadsia tich dvoch rokoch tri deti, Mozart už zložil tridsať symfónií a Buddy Holly bol mŕtvy. Ja som mala už

o tri roky viac. Bola som síce bez detí a bez hudobného sluchu, ale mala som to šťastie, že mi život aspoň občas kreslil úsmev na pery. Lebo nie každému bolo takéto šťastie dopriate.Vážila som si to, čo mám, pretože niekto nemal ani to. A ani naivkou som nikdy nebola. Sem-tam irónia a sarkazmus, bez ružových okuliarov, bez príliš optimistického či priveľmi pesimistického pohľadu na svet. Bola som úplne v pohode a konečne mala vo všetkom jasno.

A potom prišiel on. Prevrátil mi život naruby a mne

z neho jednoducho zmäkol mozog.

A prečo vlastne?

Neviem.

Každopádne si za túto hajzlovinu môžem sama, pretože každá akcia vyvoláva reakciu. Celý svet to-tiž funguje na karmickom princípe, keď sa všetky spáchané skutky skôr či neskôr prejavia v neočaká vanom dôsledku. Skrátka, vždy všetko záleží len na tebe, lebo žneš len to, čo zaseješ.

Človek si nerád pripúšťa to, čo sa mu nepáči. Tak ako som si ja nechcela pripustiť fakt, že on sa

o mňa skutočne nezaujíma. Vysnívala som si taký vzdušný zámok, ktorý by mi mohli závidieť všetci architekti sveta. Tí najlepší architekti sveta by mi mohli závidieť.

A tak som žila v predstave, že sa k sebe dokonale hodíme, že budeme spolu. Ale on si to zjavne nemyslel. On mi jedinou vetou dokázal rozdrviť sebavedomie na prach a potom mi doň aj fúkol. Aby mi náhodou nenaložil málo.

Odpustila som mu?

Samozrejme, ako inak.

Ja hlúpa som totiž niekde čítala, že človek po

trebuje odoberateľa citu, inak mu puká srdce. A tak som si myslela, že mojím odoberateľom bude on. Neviem, či môj cit odoberal.A ak ho odoberal, čo s ním robil? Skrátka a dobre, on sa stal mojím 11. septembrom.

On.

Adam Greate.

1. kapitola

Workshop: Ako zbaliť chlapa

Tina bola zvláštna bytosť. Chvíľu normálna, chví ľu divná, chvíľu úplne mimo. A v tej svojej peknej hlave mala neskutočné haluze. Možno to bolo pre-to, že čítala mnoho kníh o ženách z Venuše a o mu žoch z Marsu, mnoho kníh s divnými názvami, ktoré boli o tom, že všetci si zaslúžime lásku, o tom, že hľadať šťastie sa oplatí, alebo tiež o tom, že základom všetkého je mať rád sám seba. Dr. Phil a Oprah Winfrey ju úplne zmagorili. A hoci sa občas objavil aj záblesk zdravého rozumu, zvyčajne ju všetci považovali za značne uletenú. Všet ci, ktorí ju nepo znali. Ak Tina chcela, tak sa vedela správať aj normálne. Problém bol v tom, že ona jednoducho nechcela. A mne to neprekážalo, veď prečo aj?

„Mám rande,“ povedala mi v jedno voľné marcové popoludnie. Sedeli sme v kaviarni, pili tretie preso a v tej chvíli nám bolo všetko jedno.

„Skutočné rande?“ spýtala som sa až priveľmi pre kvapene a osladila si kávu už tretím vrecúškom cukru.

„Jasné, že skutočné rande. Aké iné rande okrem skutočného ešte existuje?

„Neskutočné,“ poučila som ju.

„Aha. Tak toto mi vysvetli,“ požiadala ma a ča sopis, ktorý si prezerala, odložila na okraj stola.

„Neskutočné rande je také, ktorého podstatou je sex. Prijmeš pozvanie na drink alebo na večeru len preto, lebo ti pripadá hlúpe skočiť s chlapom hneď do postele. Urobila by si to možno rada, ale zväzujú ťa morálne zábrany, nie?“ povedala som. Tina bola chvíľu ticho, asi o mojich slovách uvažovala.

„A vieš, že niekedy pochybujem o tom, že si baba? Veď takto zvyčajne uvažujú len chlapi,“ pokrútila rýchlo hlavou a jej hrdzavé vlasy, zopnuté na temene a spletené vo vrkoči, jej oplieskali tvár z oboch strán.

„Prestaň a hovor, čo je za tým.“

„Vieš...“ začala pomaly zo seba sypať pravdu, „to rande je vlastne rande naslepo,“ uškrnula sa a scho vala si tvár za nápojový lístok.

„A kto ti ho dohodil?“ opýtala som sa. „Dúfam, že nie Erik.“

Erik bol naším najlepším kamošom. Veď neskôr sa o ňom dozviete aj viac – o tom, kto to bol, aký bol a prečo som s ním trávila toľko voľného času.

Tina sa zatvárila trochu zvláštne a dopila posledný dúšok kávy, ktorý jej v šálke ostal.

„Zoznámila som sa s ním cez internet,“ priznala po chvíli mlčania a mňa to už vlastne ani nepre kvapilo, pretože ona si odjakživa frajerov hľadala skutočne vyberanými spôsobmi. Dokázala zbaliť v kine chalana, ktorý sedel na opačnej strane kino sály, a pred pár mesiacmi na divadelnej premiére uprene pozerala na jedného z hercov tak, že mu klaňačka bola v tej chvíli ukradnutá a namiesto nej sa radšej ponáhľal s Tinou zoznámiť.

„Cez internet sa zoznamujú len päťdesiatnici a pe dofili,“ poučila som ju veselo a odpila si z kávy.

„Päťdesiatnici, pedofili a ja.“

„A nebojíš sa?“ opýtala som sa.

„Nebojím. Veď ho poznám.“

„Nepoznáš, len si s ním píšeš.“

„Píšem a telefonujem. A dlho, tak ho poznám.“

„Nepoznáš.“

„Poznám!“

„Čo ak je to psychopat?“ opýtala som sa.

„Jediný psychopat si tu ty. Máme spoločných známych,“ začala sa brániť, „a je veľmi divné, že nás ešte nikto nepredstavil a že sme sa ešte nikdy nestretli. A dokonca ho pozná aj Erik...“

„Ale veď možno to tak má byť! Možno sa ani ni kdy stretnúť nemáte...“ povedala som prorocky.

„A čo by naše stretnutie mohlo spôsobiť? Skazu ľudstva a úpadok sveta? Oliva, prosím ťa, to ma nemôžeš podporiť?“ opýtala sa, akoby išlo o tú najdôležitejšiu vec na svete.

„A musím?“

„Musíš.“

Usmiala som sa.

„Dobre teda, ak ho pozná Erik, myslím, že je to v pohode. Hoci musíš uznať, že on má hŕstku kamošov, ktorí sú vážne divní,“ povedala som. „A ak ti to nevyjde, tak si pamätaj, že ja som ťa varovala.“

„Dobre, ty mrcha, teraz to nerieš, nejako to už len bude,“ povedala ona a rukou naznačila čašníkovi, že si chceme objednať niečo iné, lebo kávy nadnes už bolo dosť. A že presedláme radšej na vínny strek.

„Všimla si si to niekedy?“ spýtala sa odrazu a po zerala niekam za mňa.

„Akože čo?“ odpovedala som otázkou a pozrela rovnakým smerom. K voľnému stolu sa usádzala skupina mladých ľudí, no nikoho z nich som nepozna la.

„Že tí najsexi chlapi sú vždy s najväčšími tuctovkami a krásne baby končia s tuctovými chalanmi.“

„Nikdy som o tom takto neuvažovala,“ povedala som popravde a začala o tom uvažovať.

„A vieš, čo z toho logicky vyplýva, micka? Že ja skončím s tým najúžasnejším mužom pod slnkom,“ usmiala sa spokojne.

„A ten tvoj najúžasnejší muž bude akože ten úchylák z netu, hej?“

„V to dúfam, moja. A nevolaj ho úchylák, ja ho mám fakt rada achcem, aby si ho mala rada aj ty.Aj keď ho ešte nepoznáš.“

Zas som sa usmiala.

„Takže rande cez internet,“ zamyslela som sa. „A nemala si ešte včera len tak náhodou nejakého frajera?“ opýtala som sa jej.

„Hej, mala,“ potvrdila bez mihnutia oka.

„Už zrazu nemáš?“

„Nemám.“

„A prečo si ho nechala?“

„Neviem. Len tak.“

„Určite nevieš. Čo spravil?“

„Nespravil nič.“

„Díloval fet?“

„Nedíloval.“

„Robil prostitúta?“

Rozosmiala sa.

„Nerobil prostitúta,“ povedala.

„Tak čo potom robil?“

„Kuriéra.“

„A čo roznášal?“

„Pri jeho povesti najskôr pohlavné choroby.“

„Podviedol ťa?“

„Hej. Môžeš už, prosím ťa, prestať? Cítim sa ako na výsluchu.“

„A ty si ho nepodviedla?“ opýtala som sa.

„Nikdy,“ povedala.

„Ale dnes už ideš na rande s iným a vravíš, že ho máš dokonca rada...“ začala som, ale ona ma zastavila.

Vraj nemám riešiť sprostosti.

Tak som neriešila.

× × ×

Hodinu pred „veľkým“ rande mi ešte volala, pretože vraj nevie, čo si má obliecť, pretože vraj nevie, či má do toho ísť, pretože to vraj určite dopadne hrozne, a pritom si pred pár hodinami bola všetkým istá.

„Upokoj sa, kačiatko,“ povedala som jej, „a zhl boka dýchaj. Prečo si taká nervózna?“

„Budeš sa mi smiať.“

„Jéééžiš, nebuď ako decko.“

„Liva, keď ja ho mám rada, a to ho ani nepo znám.“

„Poznáš.“

„Teraz sme si to vymenili?“ opýtala sa a ja som sa rozosmiala.

„Tak dobre, nepoznáš ho, ale neboj sa, určite to nebude až také zlé, ako si teraz myslíš.Akeď sa zvás náhodou nestane hviezdny pár, aspoň si užiješ pekný večer a potom obohatíš môj chudobný život o ďal-ší zaujímavý zážitok.“

„A ako vieš, že ti o tom poviem?“

„Jednoducho viem, lebo ty mi vravíš o všetkom.“

„Uhm, no dobre, tak drž palce a ak sa s ním nebude dať baviť, tak sa ho pokúsim zviesť. Možno aspoň sex bude za niečo stáť.“

„No vidíš, to znie dobre,“ rozosmiala som sa, popriala jej pekný večer a ona povedala, že pekný bude v tom prípade, ak sa do nej ten „dotyčný“ zamiluje na prvý pohľad. Čo sa koniec koncov možno aj stalo alebo to aspoň spočiatku tak vyzeralo, pretože jej internetový úchylák nakoniec nebol psychopat. Volal sa Slavo, bol pekný, milý a vtipný a mne sa najprv zdalo, že sa k nej hodí a že by im to skutočne mohlo fungovať. A potom, keď odrazu bola šťastná, veľmi chcela, aby som bola šťastná aj ja. Lebo tak to pri Tinke fungovalo – ak mala radosť, musel sa s ňou tešiť celý svet.

Zoznámila ma s ním hneď o pár dní v tej istej kaviarni, v ktorej som o ňom počula prvýkrát. Sprá val sa nenútene, dokázal sa baviť o všetkom a po celý čas Tinu držal za ruku a to sa mi na ňom veľmi páčilo.

„Tak ty si Tinina najlepšia kamoška?“ opýtal sa a ja som prikývla.

„Najlepšie kamošky až za hrob,“ povedala Tina a on sa usmial.

„Poznáme sa už dlho,“ začala som, „a ľúbime sa veľmi.“

„To je pekné,“ podotkol s úsmevom na tvári a Ti na mu povedala, že hej, je to veľmi pekné.

„Slavo má jedného skvelého kamoša, ktorý sa ti bude určite páčiť,“ povedala smerom ku mne a ja som prevrátila oči.

„To, že ste spolu vy dvaja, neznamená, že aj ja niekoho potrebujem.“

„Ale potrebuješ,“ povedala ona.

„Nepotrebujem a ani nechcem.“

„Potrebuješ a chceš.“

„Teraz by si mala vedieť, že sa schyľuje k hádke,“ varovala som ju, Slavo sa rozosmial a Tina len mávla rukou, akože neriešme to viac.

× × ×

„A teraz nájdeme niekoho aj tebe,“ povedala mi Tina potom neskôr, keď si už bola istá, že so Slavom by jej to mohlo fungovať.

„Zlato, preber sa. Už sme to riešili a ja si teraz vážne nikoho nehľadám,“ odbila som ju. „No keď mi už skutočne chceš niekoho nájsť, tak hľadaj dobre. Ja chcem takého, ktorý premýšľa rozumom, nie vtá kom.“

„Aha, tak to sa maj pekne,“ povedala mi veselo. „Taký chlap neexistuje. Lebo normálny chlap sa na prvom rande bude pramálo zaujímať o tvoj intelekt. Chlap si najskôr všimne tvoje telo a bude zvedavý, čo všetko si s ním schopná a ochotná robiť.“

Len som mávla rukou.

„A ty mi budeš hovoriť, že mám mužské zmýš ľanie? Veď teraz si dokázala, že premýšľaš úplne rovnako.“

Na chvíľu sa zamyslela.

„To všetko kvôli Erikovi,“ povedala, „on má na nás zlý, zlý vplyv.“

Zasmiala som sa.

Aj keď to možno bola pravda.

„Vieš, čo je tvojou veľkou chybou? Že nevieš zbaliť chlapa,“ pokračovala a našpúlila pery tak, ako to robila, keď premýšľala.Alebo keď sa snažila premýš ľať.

„Viem zbaliť chlapa, len teraz žiadneho nepotrebujem.“

„A kedy si naposledy s niekým chodila?“

Zamyslela som sa a ona pokračovala ďalej: „Vi díš, keď o tom musíš premýšľať, tak to muselo byť sakramentsky dávno.“

„Zas sa hráš na sprostú, moja, veď vieš, že naposledy som chodila s Rišom...“

„Ale, preboha, to bolo pred pol rokom! Nevra vím, že sa máš teraz na niekoho zavesiť s predsta vou zásnub alebo aj svadby. Len si skús trochu užiť, aj na nezáväzných vzťahoch čosi je...“ žmurkla na mňa.

A tak som o tom začala premýšľať. O nezáväz ných vzťahoch.

Ako fungujú?

Sú rozumné?

A čo mi takýto vzťah môže dať?

V prvom rade sex, ktorý mi už naozaj začínal chý bať. Niekedy ho človek, skrátka, potrebuje. Je to ako dobre si pretiahnuť svaly a uvoľniť sa. Ibaže predstava, že sa vyspím len tak s kadekým, sa mi až tak veľmi nepozdávala. Nebudem sa hrať na veľkú moralistku, áno, mala som už sex na jednu noc a spala som aj s človekom, ktorého som v ten večer videla prvýkrát a hneď aj naposledy. Ale na nezáväzný vzťah by som potrebovala niekoho, kto sa mi bude páčiť, ale nie priveľmi, veď čo ak sa zaľúbim? Nieko ho, kto sa so mnou ochotne vyspí a bude mať z toho aj radosť. Niekoho, komu budem veriť. A to všetko som povedala aj Tine. Skonštatovala, že mi už nadobro hrabe a že je úplne jedno, s kým budem mať nezáväzný vzťah, pretože ide len o sex.

„Tina, tak kašli na to,“ povedala som jej napokon.

„Nie, pretože ty to potrebuješ. Tak?“

„Tak čo?“ opýtala som sa nechápavo.

„Tak kedy pôjdeme baliť chlapov?“

„Hovoríš to, akoby sme mali ísť na lov.“

„Veď hej, na lov,“ potvrdila. „Poďme dnes. Bude me predstierať, že nemáme žiadne problémy alebo že sme úžasné. Alebo oboje,“ usmiala sa.

A ja som sa usmiala tiež.

× × ×

Hluk a tucty ľudí – tak to vyzeralo v podniku, kam ma Tinka vytiahla.

„Vidíš ho? Vidíš? To je on!“ vrieskala mi do ucha, aby som ju počula.

„Upokoj sa,“ prehodila som nenútene, „veď Sla va už poznám.“

„Nemyslím Slava, myslím Adama.“

„Kto je Adam?“

„Adam je skvelý chlap, ktorý ťa chce veľmi spo znať,“ povedala dôležito a potom na mňa žmurkla.

„Brzdi, zlato, ty si mi dohodla rande?“

Nevinne sa usmiala.

„Ja som so Slavom, tak prečo by si ty nemohla stráviť večer s Adamom?“ spýtala sa potom nechápavo, akoby už bolo nad slnko jasnejšie, že Adam je pre mňa ako stvorený.

„No asi preto, lebo Adama nepoznám.“

„Ale na to som tu ja,“ povedala veselo, „aby som vás zoznámila. Neser sa, micka, ten chlap je super.“

Liva-Adam, Adam-Liva. Pusa. Najskôr na jedno, potom na druhé líce. A bolo. Takto ma zoznámila so „super chlapom“, ktorého neskôr začala označovať za prekliatie môjho života.

Vtedy som celý večer sedela pri Adamovi a sledovala, ako všetci sledujú nás. Tina od vedľajšieho stola, Slavo od Tiny, Erik od barového pultu.

Tina sa ksichtila.

Slavo sa usmieval.

A Erik len krútil hlavou a zohrieval medzi dlaňami ďalší drink.

„Keď ťa opijem, budeš robiť, čo chcem?“ opýtal sa Adam.

„To zatiaľ neviem,“ povedala som mu. On sa usmial a odkráčal k baru.

„Tak?“ o sekundu sa už nado mnou nakláňala Tina a vyzvedala podrobnosti.

„Čo chceš vedieť?“

„Predsa všetko.“

„Zatiaľ nemám čo povedať a aby si vedela, naštvala si ma týmto fakt strašne,“ zašepkala som jej, pretože Adam už prichádzal späť.

„Ale choď, veď pozri, aký je sladký...“ rozosmiala sa.

„Vypadni,“ zasipela som, „lebo ti naozaj nič nepoviem.“

Tina sa zatvárila, akoby som bola najväčší zradca na svete, a odkráčala k svojmu stolu. O minútu som si prečítala esemesku:

Všetko mi vyklopis zajtra!!! Comprende?

Odpísala som oukej a zmierila sa s tým, že sa bu dem musieť podrobiť Tininmu krížovému výsluchu, ktorý určite nebude vôbec, ale fakt vôbec príjemný.

Ibaže nakoniec ten večer dopadol úplne inak.Adam ma neopil, ale SlavoTinu áno.A možno sa Tina opila aj sama. Zletela zo schodov a podvrtla si členok, ktorému nestačili ani kopy ľadu z chladiaceho vedra. Naivne som si myslela, že po krkolomnom páde sa jej otázkam vyhnem, ale to bol omyl. Vyzvedala ešte viac, iba s bolestivým výrazom na tvári, čo bolo ešte horšie.

× × ×

Hoci som si to najskôr nechcela priznať, Adam sa mi páčil. Už len preto, ako vyzeral. Každý má vlastný a iný vkus a Adam vyzeral tak, ako by mal podľa mňa správny chlap vyzerať. Vysoký, so širokými plecami, tmavovlasý, s jemným strniskom, možno mi trochu pripomínal Erika, môjho najlepšieho kamaráta, a tak ma to k nemu ťahalo ešte o čosi viac.Tina bola pekná mrcha,vedela, akí chlapi sa mi páčia, preto si bola taká istá, že robí dobre, keď nás zoznamuje. Adamovi som v ten večer dala len svoje číslo a čakala, že sa na ďalší deň ozve. Ibaže on sa neozval, no vtedy mi to ešte bolo jedno.

„Vyzerá super,“ povedala mi potom Tina a ja som len so súhlasom prikývla. „Vyzerá ako niečo, čo človek nezíska len tak jednoducho, jedine, že by to vyhral v tombole...“ pokračovala ďalej a ja som sa smiala. „To nemôže byť len tak.Ako decko musel spraviť niečo, za čo by bol určite nominovaný na detský čin roka, a karma mu to vrátila v podobe toho dokonalého ksichtu a sexi zadku.“

A ja som nevychádzala z údivu, kde všade dokáže nájsť Tina karmický princíp. Ako som už spomenula, Tina bola vážne divná osoba. Ráno nevyšla z domu bez toho, aby si neprečítala denný horoskop. Každý závažný aj menej podstatný krok v ži vote konzultovala s tarotovými kartami, verila v silu farieb, verila, že s optimizmom zájde človek ďa lej, verila vo štvorlístky, v podkovy, dokonca v psie výkaly, lebo „ak do toho šliapneš, prinesie to šťastie“. A, samozrejme, verila tiež v karmu, tak trochu nakazila aj mňa. Vždy mi vravela, že ak spravím niečo zlé, tak sa mi to raz určite vráti, podložila to tretím Newtonovým zákonom, teda zákonom akcie a reakcie, a bolo. Tak som začala na príčinu a dôsle dok veriť aj ja, pretože mi to jednoducho dávalo zmysel.

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

Prológ

1. kapitola