Ukážka z elektronickej knihy

Copyright © 1979 by Louis & Katherine L’ Amour Trust

This translation published by arrangement with Bantam Books, an imprint of The Random House Publishing Group, a division of Random House LLC.

Translation © Dalibor Míček, 2014

Copyright © ALPRESS, s. r. o.

Všechna práva vyhrazena.

Žádnou část knihy není dovoleno užít

nebo jakýmkoli způsobem reprodukovat bez písemného

souhlasu držitele práv, s výjimkou krátkých citací

nebo odkazů, které tvoří součást kritického hodnocení.

Z anglického originálu CROSSFIRE TRAIL

přeložil Dalibor Míček

Redakční úprava Lukáš Foldyna

Grafická úprava obálky Tomáš Řízek

Vydalo nakladatelství Alpress, s. r. o., Frýdek-Místek,

v edici Klokan, 2015

shop@alpress.cz

Vydání první

ISBN 978-80-7466-707-7 (ePub)

ISBN 978-80-7466-708-4 (mobi)

OBSAH

KAPITOLA 1

KAPITOLA 2

KAPITOLA 3

KAPITOLA 4

KAPITOLA 5

KAPITOLA 6

KAPITOLA 7

KAPITOLA 8

KAPITOLA 9

KAPITOLA 10

KAPITOLA 11

KAPITOLA 12

KAPITOLA 13

KAPITOLA 14

KAPITOLA 15

KAPITOLA 1

U POŠKRÁBANÉHO jídelního stolu v zatuchlé smradlavé kajutě seděl vysoký muž se širokými rameny a rozkročenýma nohama se zapíral proti kývání lodi. Nad hlavou se mu houpala mosazná petrolejová lampa se staženým knotem a v jejím matném světle si prohlížel starou opotřebovanou mapu.

V místnosti nebylo slyšet nic jiného než vzdálené šumění vody, která narážela na příď, lenivý skřípot ráhnoví, chrápání spících mužů a sípavý, chraplavý dech umírajícího nešťastníka ležícího na spodní palandě.

Vysoký muž, který se shýbal nad mapou, měl na sobě triko s červenými a bílými pruhy a hrubé džínsy stažené širokým koženým opaskem s mosaznou sponou. Na nohou měl řemínkové kožené sandály z měkké, dobře promaštěné kůže. Střapaté vlasy si už dlouho nestříhal, ale jeho tvář byla s výjimkou knírku a licousů hladce oholena.

Mapa, kterou studoval, zobrazovala pobřeží severní Kalifornie. Špičkou nože si na ní označil jisté místo a potom na těžkých zlatých hodinkách zkontroloval čas. Rychle si něco propočítal, pak mapu složil a vrátil ji do nepromokavého váčku k dalším papírům. Balíček si zastrčil za triko, nad opasek.

Vstal, na okamžik se zastavil, aby si zvykl na kývání lodi, a podíval se na bělovlasého muže na spodní palandě. Urostlý dlouhán měl v sobě něco, díky čemu by vyčníval v každém davu. Byl to muž zrozený k velení nejen kvůli své dokonalé figuře a síle osobnosti, ale hlavně díky své povaze.

Poklekl vedle palandy a nahmatal zápěstí umírajícího. Puls měl slabý. Rafe Caradec si vedle něj dřepl a čekal, pozoroval a přemýšlel.

Nejpozději za několik hodin, možná dokonce už za několik minut, tento člověk zemře. Dlouhý rok na lodi vyplněný nucenou prací a neustálým bitím mu těžce podlomil zdraví a poslední výprask ho zlomil i vnitřně. Až bude Charles Rodney mrtvý, Rafe Caradec udělá to, co musí.

Loď se mírně pohupovala a starší muž si povzdechl, víčka se mu zachvěla a otevřel oči. Chvíli jen tak zíral do nemocí páchnoucí temnoty, pak otočil hlavu. Uviděl vysokého muže skrčeného vedle sebe a usmál se. Jeho ruka hledala Rafeovu.

„Máš…, máš ty papíry? Nezapomeneš?“

„Nezapomenu.“

„Musíš být opatrný.“

„Já vím.“

„Vyhledej mou ženu, najdi Carol. Vysvětli jí, že jsem neutekl, že jsem nedostal strach. Řekni jí, že jsem sehnal peníze, že jsem se vracel domů. Bojím se o ten dluh, který jsem splatil. Barkowovi nevěřím ani za mák.“

Umírající chvíli tiše ležel a zhluboka chraptivě oddechoval. Poprvé za poslední tři dny byl při vědomí a při smyslech.

„Postarej se o ně, Rafe,“ naléhal. „Věřím ti! Jsi má jediná naděje! Nemám strach ze smrti, ale bojím se o ně. A když pomyslím… Uběhl už celý rok. Mohlo se stát cokoliv!“

„Měl bys odpočívat,“ řekl Rafe jemně.

„Na to už je pozdě. Teď mě dostal. Proč se to stalo zrovna mně, Rafe? Proč právě nám?“

Caradec pokrčil silnými rameny. „Nevím. Myslím, že to nemá žádný důvod. Ocitli jsme se prostě na špatném místě ve špatný čas. Dali jsme si drink, který jsme si dát neměli.“

Hlas starého muže se ztišil. „Zkusíte to… dneska?“

Rafe se hrozivě uchechtl. „Zkusíme? Dneska se dostaneme na břeh, Rodney. Tohle je naše jediná šance. Ale nejprve půjdu navštívit kapitána.“

Rodney se usmál a uvolnil se. Obličej mu ještě o odstín zbledl a dech se ztišil.

Znali se už rok. Krutý, děsný a strašlivý rok dřiny, krve a hořkosti. Všechno to začalo jedné noci v San Francisku v putyce jménem Hongkong Bohl na Barbary Coast. Rafe Caradec se právě vrátil ze Střední Ameriky s kapsou plnou peněz. Jeho poslední podnik skončil úspěšně – výdělek měl v kapse a něco uložil i do banky.

Poslední měsíce strávil v džungli. Ve vlhké, zimnicí zamořené, horké a dusné džungli. Byla to doba plná útoků a bitev, která však již naštěstí skončila. Rafe si vzal výplatu v hotovosti a šel dál svou cestou. Nyní byl ve městě a vynahrazoval si ztracený čas – Rafe Caradec, hazardní hráč, voják štěstěny, tulák po vzdálených končinách.

Někde při svých toulkách potkal jedné noci Charlese Rodneyho, opáleného chovatele dobytka, který do Friska přijel, aby získal peníze na svůj ranč ve Wyomingu. Dali si pár skleniček a zašli na skok do putyky Hongkong Bohl. I tam něco vypili. Vzbudili se do pomalého, klidného houpání moře a neurvalého hlasu Bullyho Borgera, kapitána kutru Mary S.

Rafe si vynadal do zelenáčů a hlupáků. Nechat se násilím odvléct na loď jako nějaký opilý farmář! Ale hodil to za hlavu, protože věděl, že jakýkoliv odpor je marný. Koneckonců to nebyl jeho první výlet na moře.

Rodney se vztekal. Hnal se za kapitánem a požadoval, aby ho vysadili na břeh. Bully Borger ho srazil k zemi a kopal do něj, dokud ho neposlal do bezvědomí, zatímco jeho první důstojník stál vedle něj s pistolí v ruce. To se opakovalo ještě dvakrát, dokud se Rodney nevrátil k práci skoro jako mrzák a šílený starostí o ženu a dceru.

Jako vždy se posádka rozdělila na několik skupin. Jedna z nich se skládala z Rafea, Rodneyho, Roye Penna, „Rocka“ Mullaneyho a „Texe“ Brisca. Penn byl student práv a příležitostný zlatokop, Mullaney silný námořník, tvrdý zlatokop a honák krav. Oba byli nedobrovolně naverbováni ve Frisku, na stejném místě jako Rafe a Rodney. Texaského kovboje Texe Brisca unesli z pobřežní putyky v Galvestonu, kam zašel, aby se podíval na moře.

Rodney našel v Rafeovi přítele a pověděl mu všechno o tom, jak přišel se ženou a dcerou do Wyomingu. O tom, jak dopadlo jeho stádo vinou sucha a indiánů a jak nakonec zadlužil ranč muži jménem Barkow.

V kraji řádili zloději a on přišel o dobytek. Nakonec, když už byl úplně na dně, se vydal do San Franciska a podařilo se mu sehnat peníze. Ke svému velkému překvapení potkal Barkowa a pár jeho kumpánů a hned splatil dluh. O několik hodin později, když zašel do Hongkong Bohl, putyky, kterou mu Barkowovi společníci doporučili, ho zdrogovali, okradli a nedobrovolně naverbovali.

Když se loď po roce vrátila do Friska, žádal Rodney, aby ho vysadili na břeh, ale Borger se mu vysmál. Charles Rodney se pak do mohutného kapitána znovu pustil a následující bití ho tentokrát dorazilo. Zatímco Rodney umíral, ukončila Mary S nakládku a vyklouzla z přístavu, aby se mohla pohodlně „ztratit na moři“.

Rančerův dech se ztišil a Rafe si opřel hlavu o okraj kavalce a podřimoval.

Rodney s ním sepsal smlouvu na ranč. Smlouvu, ve které mu polovinu daroval. Druhá polovina patřila Rodneyho ženě a dceři. Caradec mu slíbil, že pokud to bude jen trochu možné, ranč zachrání. Rodney mu také předal Barkowem podepsanou stvrzenku o splacení dluhu.

Rafe s trhnutím zvedl hlavu. Nevěděl, jak dlouho spal, přesto ztuhl, když se na Charlese Rodneyho podíval. Už nebylo slyšet sípavý, chraplavý dech, a dokonce i mělké, tiché oddechování bylo pryč. Rodney zemřel.

Rafe na okamžik uchopil staršího muže za zápěstí a přetáhl mu deku přes hlavu. Potom se zvedl. Rychlý pohled na hodinky mu prozradil, že zbývá pouze několik minut, než se mys Mendocino ocitne na dohled. Popadl z horní palandy malý vak se svými osobními věcmi a rychle se vydal k žebříku.

Na horním schodu spatřil dvě velké nohy a dva chlupaté kotníky. Pohnuly se a jejich majitel začal krok za krokem sestupovat. Byl to mohutný muž, větší než Rafe, a jeho malé, kruté oči pohlédly nejprve na něj a pak na Rodneyho palandu.

„Je mrtvej?“

„Jo.“

Mohutný muž si přejel rukou po neholené tváři a zašklebil se na Rafea.

„Slyšel jsem, jak mluvil o ranči. Může to bejt fajn věc. Už jsem o rančích slyšel. Jsou v nich prachy.“ Oči se mu rozjasnily chtivostí a vychytralostí. „Rozdělíme se napůl, jo?“

„Ne,“ odmítl Caradec odměřeným tónem. „Smlouva zní na jeho dceru a na mě. A také jeho žena dostane podíl. Já si nakonec nic nenechám.“

Velký muž se chraplavě zasmál. „To je mi jasný!“ řekl. „Josh Briggs není žádnej blázen, Caradecu! Zamýšlíš si ponechat všechno pro sebe. Ale já chci rovnej podíl!“ Opřel se o zábradlí žebříku. „Můžeme se mít dobře, Caradecu. Povídá se, že se v těch končinách člověk snadno dostane do potíží? Hmm! Řek bych, že my dva dokážeme zvládnout jakýkoliv potíže a třeba i nějaký vyvolat.“

„Všechno dostanou Rodneyovi,“ odsekl Rafe. „A teď uhni. Spěchám.“

Do Briggsova obličeje pronikl ošklivý výraz. „Nevyskakuj si na mě!“ vyštěkl hrubě. „Jestli se se mnou nerozdělíš, nedostaneš se ven. Vím, že máš připravenej člun. Můžu tě zastavit až tam, nebo už tady.“

Rafe Caradec věděl, že slova jsou zbytečná. Někteří lidé rozumí jen násilí. Vyrazil rukou nahoru. Natažené prsty a palec tvořily V, které zasáhlo Briggse tam, kde se čelist pojí s krkem.

Rána byla rychlá, neočekávaná a ničivá. Briggsovi odletěla hlava dozadu a Rafe rychle a tvrdě vyrazil pravačkou následovanou ranou loktem, která soupeři rozdrtila nos a potřísnila ho krví.

Rafe odložil vak, vyrazil levačkou a pravačkou na tělo, a znovu levačkou a pravačkou, tentokrát na bradu. Poslední dvě rány zněly jako výstřely z pistole. Josh Briggs se sesunul na hromadu u paty žebříku, převalil se a zůstal nehybně ležet s hlavou částečně pod stolem. Rafe zvedl vak a bez ohlédnutí vylezl po žebříku nahoru.

NA ZTEMNĚLÉ PALUBĚ se Rafe Caradec vydal podél pravoboku k zádi. Od hlavního stěžně se odlepil stín.

„Připraven?“

„Připraven, Rocku.“

Ze tmy blízko paty stěžně se vynořili další dva muži a všichni čtyři pak společně přitáhli člun k boku lodi.

„Už jsme tam?“

„Skoro.“ Caradec se narovnal. „Připravte ho. Půjdu navštívit starého.“

I přes tmu cítil, že se na něj dívají. „Myslíš, že je to rozumné?“

„Ne, ale zabil Rodneyho. Musím ho navštívit.“

„Zabiješ ho?“

To se jim podobalo. Nepochybovali, že to zvládne, bude-li chtít. Z nějakého důvodu dělal na ostatní vždycky dojem, že dokáže všechno, co si usmyslí.

„Ne, jen mu dám pořádný výprask. Už dlouho si o něj koleduje.“

Mullaney si odplivl. Byl to svalnatý, podsaditý muž. „To teda zatraceně jo! Chtěl bych ti pomoct.“

„Ne, není třeba. Zůstaňte tady a dávejte pozor na prvního důstojníka.“

Penn se zachechtal. „Je uvázaný na zádi u kormidla.“

Rafe se otočil a vyrazil. Jeho měkké kožené sandály nevydávaly žádný zvuk ani na tvrdém dřevě paluby, ani když sestupoval po schodech. Pohyboval se jako stín podél přepážky. Viděl, že dveře kapitánovy kajuty jsou otevřené. Než vládce lodi stačil vzhlédnout, postoupil o dva kroky do místnosti.

Bully Borger byl velký, skoro obrovský. Čelist mu lemoval rudý plnovous. Zachvěl se zimou, šedé oči upřené na Rafea.

„Děje se něco?“ zeptal se. „Nějaké problémy na palubě?“

„Ne, kapitáne,“ odvětil Rafe stroze, „jediné problémy jsou teď tady. Zbiju vás tak, že váš život bude viset na vlásku. Charles Rodney je mrtvý. Vy jste mu, kapitáne, nejprve zničil život a pak jste ho zabil.“

Borger vyskočil na nohy mrštně jako kočka. Vždycky podvědomě tušil, že tento moment jednou nastane. Nejméně desetkrát si říkal, že by měl Caradeca zabít, ale byl to námořník první třídy, silný chlap, a takových bylo mezi nedobrovolně naverbovanou posádkou jen málo. A tak svůj záměr pokaždé odložil.

Vyrazil k zásuvce pro ukrytý mosazný boxer.

Přesně na to Rafe, stojící jen na špičkách, čekal. Levou rukou popadl kapitána za zápěstí a pravou ho uhodil do břicha tak prudce, až se mu do něj ruka zabořila až po zápěstí. Borgera ta rána zastavila. Zůstal stát jen na okamžik, ale i ten stačil. Rafe vyrazil hlavou a zasáhl většího muže do obličeje. Cítil, jak pod jeho tvrdou lebkou zakřupaly kosti.

Ale bolest vlila Borgerovi sílu do žil. Vytrhl ruku s boxerem, prsty prostrčil dírami a vyrazil. Ohnal se s takovou silou, že by rána zastavila sloního samce. Rafe se sklonil, aby se úderu vyhnul. Pohyby měl perfektně načasované a vypadal přitom skoro nedbale. Prudce vyrazil levačkou a pak pravačkou. Rány vyrazily Borgerovi vzduch z plic. Předklonil se a sípavě lapal po dechu.

Rafe udeřil soupeře dlaní zezadu do hlavy a srazil ho tváří dolů. Ve stejném okamžiku vykopl kolenem. Z Borgerova obličeje zbyla jen krvavá kaše.

Bully Borger, nejšpinavější rváč na mnoha pobřežích, zavrávoral dozadu, sténaje bolestí. Rafe Caradec pokročil s bezvýrazným obličejem k němu a bil do něj oběma rukama. Byly to energické, ošklivé rány, podpořené silou jeho širokých ramenou a znásobené houpáním lodi. Levá, pravá, levá, pravá. Jako kdyby se kapitán potkal s mlátičkou. Borger se zapotácel a upadl dozadu přes lavici.

Rafe se otočil a ve dveřním otvoru spatřil blonďatou Pennovu hlavu. Roy Penn vytřeštil oči na zkrvaveného hromotluka, pak na Rafea.

„Raději pojď. Na pravoboku se už vynořil mys.“

Když dostali člun na vodu, sklouzli jeden za druhým po laně na palubu. Rafe odřízl provaz nožem a člun odskočil. Černá masa lodi proplula kolem nich. Její záď se nadzvedla a pak klesla a Rafe sedící u kormidla otočil příď člunu směrem k masivní černotě mysu.

Vztyčili stěžeň a Mullaney s Pennem vytáhli plachtu. Pak se Penn otočil na Rafea.

„Není tohle náhodou vzpoura?“

„Ano, je,“ opáčil Rafe chladně. „Nikdy jsem na tu loď nechtěl. A drogy v putyce na Barbary Coast nejsou zrovna tím správným způsobem, jakým bych požádal o práci na celý rok!“

„Rok?“ Penn zaklel. „U mě jsou to více než dva roky. I u Texe.“

„Znáš tohle pobřeží?“ zeptal se Mullaney.

Rafe přikývl. „Nijak dobře, ale přímo na sever od mysu se nachází místo, kde můžeme přistát. Na jihu bychom mohli narazit na skaliska těsně pod hladinou a prorazit dno, ale myslím, že na severu to zvládneme.“

Hornatý výběžek se černal proti šednoucí obloze těsně před rozbřeskem. K moři obrácená strana mysu byla skalnatá, s vymletými břehy. Rafe pozorně sledoval proudy a skaliska a vedl mezi nimi člun k šedé, balvany poseté pláži, kde se voda pěnila a bíle čeřila v příboji.

Vylezli z lodice a vyházeli výstroj na úzkou pláž.

„A co s člunem?“ zeptal se Texasan. „Necháme ho tady?“

„Uděláme díru do dna, odstrčíme ho od břehu a necháme potopit,“ odvětil Rafe.

Jakmile vysekali do člunu otvor, nechali moře, aby jej odneslo trochu dál od břehu, a pozorovali, jak se plní vodou a potápí. Vzali si svoje zavazadla a následovali Rafea Caradeca, který je vedl podél úbočí hory dál do vnitrozemí. Severní svah byl pokrytý křovím a stromy, což jim poskytovalo úkryt. Od moře se valila mlha a její šedý nadýchaný mrak se brzy usadil nad krajinou.

Když už měli za sebou několik mil, Rafe zastavil. Penn otevřel pytel, který nesl, a vytáhl chléb, fíky, kávu a konvici.

„Ukrad sem to z kapitánovejch zásob,“ oznámil. „Měl sem pocit, že budem potřebovat jídlo.“

„Máš něco k pití?“ podrbal se Mullaney na tmavém strništi, které mu vyrašilo na široké čelisti.

„Jasná věc. Dvě flašky rumu. Toho dobrýho, z Jamajky.“

„Jseš skvělej chlap,“ ocenil Tex, dřepaje si na paty. Podíval se nahoru na Rafea. „A co teď?“

„Já jedu do Wyomingu.“ Rafe nalámal několik větví a přiložil je na oheň, který Rock zapaloval. „Dal jsem Rodneymu slib a hodlám ho splnit.“

„Věřil ti.“

„Jo. A já ho nezklamu. A navíc,“ dodal, „Wyoming je daleko a my bychom se měli odsud dostat co nejdál. Mohli by se nás pokusit najít. Vzpoura je zločin, za který se dává provaz.“

„Staral ses někdy o dobytek?“ chtěl vědět Tex.

„Ne, alespoň od té doby, co jsem byl malý. Narodil jsem se v New Orleansu a vyrostl poblíž San Antonu. Rodney se mi snažil všechno vysvětlit.“

„Já hnal dvakrát po stezce do Dodge,“ řekl Tex, „a jednou do Wyomingu. Budu potřebovat práci.“

„Máš ji mít,“ opáčil Rafe, „pokud někdy vůbec seženu dost peněz, abych ti zaplatil.“

„Risknu to,“ souhlasil Tex Brisco. „Líbí se mi způsob, jakým pracuješ.“

„Já jedu na zlatá naleziště do Nevady,“ prohlásil Rock.

„To se mi líbí,“ přidal se Penn. „Ale pokud se mně a Rockovi nepodaří zbohatnout, možná se vrátíme honit dobytek.“

KAPITOLA 2

PŘES VYSOKOU TRÁVU nevedla žádná cesta, jen pomyslná stezka, kterou vykouzlila lidská představivost nebo instinkt žíznivého skotu ženoucího se k vodě. Přesto měl Rafe Caradec jedoucí na dlouhonohém hnědákovi vedle stáda pocit, že se vrací domů.

Tohle byla země, kterou si člověk mohl zamilovat. Rozlehlá, nádherná krajina kymácející se trávy a stromů, vysoko se tyčících hor, jejichž vrcholky vypadají proti obloze černě, a rovné štíhlé krásy borovic.

Rafe seděl nenuceně v sedle. Skoro polovinu svého života prožil obkročmo na koni, a proto se nyní cítil doma víc než kdy za posledních mnoho měsíců. Líbil se mu hnědák, který měl lehký, dálku polykající krok. Vyhrál toho koně při bouřlivé partii pokeru v Ogdenu. Ve stejné hře vyhrál i uzdu a sedlo. V San Francisku si pořídil novou winchestrovku, model z roku 1873, nejmodernější a nejlepší zbraň na trhu.

Vítr šeptal v trávě, a jak se jí proháněl, vypadala jako zelená řeka protkaná tekutým stříbrem. Rafe za sebou zaslechl dusot cválajících kopyt, přitáhl otěže a otočil se. Připojil se k němu Tex Brisco.

„Už jsme skoro tam, Rafe,“ řekl a vytahoval při tom něco z kapsy. „Vysvětli mi to ještě jednou, ano?“

Rafe přikývl. „Rodney koupil svou značku od chlapa jménem Shafter Mason. Pomlčka M. V Dlouhém údolí mu patřilo dva tisíce akrů, které koupil od Rudého oblaku. Dobře mu za ně zaplatil. Tam a na dalších asi čtyřech tisících akrech mimo údolí choval dobytek. Srub si postavil na začátku kaňonu, který vytvořila řeka Crazy Woman, Šílená žena. Od jistého Bruce Barkowa si půjčil peníze a zastavil mu pozemek. Spolu s dalšími třemi nebo čtyřmi rančery je Barkow tam dole jedním z největších chovatelů dobytka. Zaměstnává několik pistolníků a Rodney mu nikdy nevěřil, ale byl to jediný muž v okolí, od kterého si mohl půjčit potřebný obnos.“

„A jaký máš plán?“ zeptal se Brisco, oči upřené na dobytek.

„Žádný nemám, Texi. Nemůžu nic plánovat, dokud neuvidím, jak ten pozemek vypadá. První, co udělám, bude, že najdu paní Rodneyovou a její dceru a zeptám se jich, jaká je situace. Pak teprve můžeme začít něco dělat. Mezitím mám v plánu prodat tohle stádo a vyhledat náčelníka Rudý oblak.“

„To bude těžké,“ podotknul Tex. „S indiánama jsou teď potíže, a on je navíc Sioux. A ti jsou momentálně většinou v čele všech nepokojů.“

„Nemůžu si pomoct, Texi,“ řekl Rafe. „Musím se s ním setkat a říct mu, že mám smlouvu, vysvětlit mu to tak, aby pochopil. Mohl by z něj být dobrý přítel a určitě strašný nepřítel.“

„Taky by se někdo mohl ptát na ten dobytek,“ dodal Tex suše.

„No a co?“ pokrčil Rafe rameny. „Všechno jsou to zaběhlé kusy, které jsme sehnali z kaňonů, kam po dlouhá léta bílý muž nevstoupil, a označkovali je vlastní značkou. Hnali jsme je dvě stě mil, takže tady si na ně nikdo nebude dělat nárok. Kdokoli choval dobytek tam, kde jsme tyto kusy našli, tu zemi už dávno opustil. Vzpomínáš, co nám řekl ten starý traper?“

„Jo,“ přikývl Tex, „že na ně máme stejné právo jako každý jiný.“ Znovu se podíval na cejch a pak se zvědavě ohlédl na Rafea. „Chlape, proč ses mi nesvěřil, že tvůj otec je majitelem značky Diagonála Cé? Když jsi mi řekl, že jsi kdysi značkoval dobytek touhle značkou, úplně mi to vyrazilo dech! Strýc Joe mi o té slavné partě z ranče Cé hodně vyprávěl. Staroch prý měl syna, který byl už jako děcko dost divoký. Rychlý s pistolí… Hele!“ Tex Brisco vytřeštil na Rafea oči. „Nejsi to náhodou ty, že ne?“

„Obávám se, že jo,“ přiznal Rafe. „Na kluka jsem to s pistolí docela uměl. Došlo k přestřelce s několika starými otcovými nepřáteli. A když bylo po všem, utekl jsem do Mexika.“

„Slyšel jsem.“

Tex opsal s koněm malý kruh, aby zahnal zpátky mladého býčka, a vyrazili dál.

Rafe Caradec jel opatrně a bedlivě při tom pozoroval okolní krajinu. Tohle bylo indiánské území a Siouxové a Čejeni působili potíže už od doby, co Custer vyrazil do Black Hills, Černých hor, které byly srdcem indiánského území a pro prérijní kmeny skoro posvátné. Nacházeli se blízko Long Valley, Dlouhého údolí, kde začínaly Rodneyho pozemky, a nemohli být dál než několik mil od kaňonu Bláznivé ženy, pojmenovaného podle řeky téhož jména, a srubu.

Rafe pobídl koně ostruhami a vyrazil k začátku údolí. Tohle stádo čítalo tři sta kusů dobytka. Poté, co mu o něm starý traper řekl, dohnala ho zvědavost k tomu, aby se na něj jel podívat. Tento dobytek, který se zatoulal ze stád hnaných touto zemí před mnoha lety, na zelení porostlých dnech mnoha bočních kaňonů nijak nestrádal. Vypadal vykrmeně a pěkně.

Byla to těžká a drsná práce, ale spolu s Texem nakonec sehnali stádo dohromady a označkovali ho. Pak najali dva kočovné honáky, aby jim pomohli dostat dobytek do Wyomingu.

Projel kolem muže jedoucího v čele a zamířil k pásu stromů, kde řeka Crazy Woman vytéká z kaňonu, stáčí se v širokém půlkruhu do údolí a dál pokračuje jeho středem. Dodávala vláhu nejlepší pastvině, jakou kdy viděl. Všiml si také, že velkou část zavlažuje spodní voda z hor, které se zvedají na obou stranách údolí.

Vzduch se zdál po dlouhé cestě přes hory a poušť svěží a chladný. Do nosu mu stoupala těžká vůně borovic a dlouhé, rosou se třpytící trávy. Pobídl hnědáka k řece a zůstal sedět v sedle, zatímco kůň nořil nozdry do průzračné, studené vody Crazy Woman.

Když valach zvedl hlavu, přebrodil s ním Rafe na protější břeh a stočil ho proti proudu směrem ke kaňonu.

Koniec ukážky