Ukážka z elektronickej knihy

2015

Darleymu a Adele, s láskou.

PROLOG

Hospodin tě raní šílenstvím

Pátá kniha Mojžíšova 28,28

2012

„Haló! Posloucháte mě? Moje holčička je tři dny nezvěstná! Podle mýho by vás to mohlo zajímat, nemyslíte?“

Michael Flynn naštvaně prskal do telefonu. Měřil přes sto osmdesát centimetrů a svou mohutnou postavou připomínal obra. Všichni přítomní dobře věděli, že je schopen obrovského násilí. Platil je, protože byli odborníci. Momentálně to ale vypadalo, že veškerou odbornost někde ztratili. Rozčilovali ho k nepříčetnosti svou hloupostí.

„Její matka mi dělá ze života peklo a to mě samo o sobě dost štve. Potřebuju vědět, kde je, chlapi! Takže bych řekl, že byste měli navalit potřebný informace, než si začnu myslet, že mě jenom okrádáte. Vím, že moje dcera není žádný neviňátko, a věřte mi, že až ji najdu, osobně ji za tohle vystřelím do vesmíru. Ale chci, aby se našla. Jste přece policajti a tohle je vaše práce! Máte pátrat po darebácích, takže se do toho koukejte rychle pustit! Víte, že nejsem zrovna trpělivej a že hodně špatně snáším idiotství.“ Praštil telefonem.

Jamie Gore poslouchal, jak jeho šéf řve na policisty, které platí. Všichni věděli, že na Jessii Flynnovou, dceru Michaela Flynna, je asi takový spoleh jako na nigerijského dohazovače. Proto se jí nikdo nezabýval a policie už vůbec ne. Všechno jí procházelo a klidně mohla doma mít jakoukoli látku nebo i bombu, kdyby se jí zachtělo. Poděkovat za to mohla vlivu svého otce. Policajtům za ty roky zaplatil velice slušnou částku, aby ji ignorovali, a najednou chce, aby se jí přednostně věnovali? To byl tedy docela zvrat. Ozval se: „Koukni, Michaeli, při vší úctě – svoji dceru znáš stejně dobře jako my, takže víš, že může být prakticky kdekoli. Pravidelně někam mizí…“

Michael Flynn měl tmavé vlasy a snědou kůži. Nepochybně v něm dřímalo něco z irských kočovníků. Byl hezký a jeho půvab k němu neodmyslitelně patřil. Líbil se jak ženám, tak mužům, a beze zbytku toho využíval. Výrazné modré oči teď upíral na Jamieho Gorea, který pod jeho pronikavým pohledem pocítil první náznaky znepokojení.

„Ty z toho máš ještě srandu, Jamie? Myslíš, že jsem si vás sem pozval jen tak? Moje stará úplně šílí! Jessinka je nezvěstná! Nikdo, vůbec nikdo ji tři dny neviděl, zatraceně! Vím, že je líná jako veš, že si žije ve vlastním časoprostoru a taky že všechny kolem sebe děsně sere, ale pořád je to moje holčička. Takže mi ji koukejte najít! Vystopujte ji a dejte mi vědět, ať ji můžu odvézt k její matce a všichni si můžeme dát pohov.“

Michael se rozhlédl po místnosti a došlo mu, že všichni muži, kteří tam sedí, si myslí totéž – že Jessie je nejspíš v posteli s nějakým dalším budižkničemu, s dalším nýmandem, na kterého narazila při svých potulkách. Byla to běhna prvního řádu, která se už od čtrnácti tahala s chlapy. Kolik z Michaelových zaměstnanců si s ní za tu dobu užilo? Byla krásná, ale měla morálku mrouskavé kočky. V tu chvíli o to ale nešlo – chtěl jenom vědět, kam se dcera poděla. Hlavně se snažil vyhovět její matce, která měla starost, kde dívka je. Jessie nepatřila k holkám, kvůli nimž by si člověk měl pořád dělat vrásky na čele. Potácela se od jednoho průšvihu k druhému (obvykle v tom byl nějaký chlap), ale vždycky se z nich dokázala vítězně dostat. O to už se Michael postaral. Vždycky se nakonec vrátila domů a její máma ji ze samé radosti ani nepotrestala. Právě v tom spočíval problém. Michael choval přesvědčení, že dcera by zasloužila pořádně nafackovat, ale manželka vždycky byla proti. Kdyby bezpečnostní kamera zachytila, jak Jessie vzala sekeru a zavraždila sousedy, Josephine by jenom poznamenala: „Určitě ji něčím naštvali.“ Podle ní Jessie neměla jedinou chybičku.

Kdysi ji také rozmazloval – to byla ještě maličká a miloučká. Změnilo se to ve chvíli, kdy objevila moc své sexuality a došlo jí, že skrz ni může ubližovat otci, jehož kdysi zbožňovala. Michael vzdal veškerou snahu vnutit jí nějaká pravidla nebo omezení. Jessie by ho stejně neposlouchala. V mnoha ohledech jí fandil. Zásadně a s nadšením dělala jenom to, co sama chtěla. Byla však děvka, a to ho velmi trápilo. Nemohl to ale dávat najevo, protože ostatní by to vnímali jako slabost.

Zhluboka si povzdechl. Někteří muži v této místnosti patřili k největším drsňákům v jihovýchodní Anglii. Všichni pro něho ochotně pracovali a věděli, že Michael je tvrdý, ale on si zakládal na své férovosti a určité slušnosti. Přítomní muži byli skuteční profesionálové ve svých oborech a on využíval jejich intelekt a instinkty ve svůj prospěch. Oplátkou za to jim pořádně platil. Michael Flynn byl výjimečný. V jeho světě se ho lidé nejen báli, ale zároveň ho i ctili. Podařilo se mu dostat se na vrchol, aniž by si nadělal příliš mnoho nepřátel. Ke svým partnerům z podsvětí se choval přátelsky a zajistil jim dostatečné příjmy, aby netoužili po tom, co má on. Teď spolupracoval se všemi zločinci v zemi a vlastně v celé Evropě. Přinášeli mu vysoké zisky. Jeho spolupracovníci mu byli vděční, ctili ho za jeho úspěchy a nevadilo jim, jaké si od nich bere procento. Bez něho by se totiž většina z nich nikdy nedostala tam, kde je. Michael se vypracoval a od začátku si uvědomoval, že pokud se chce udržet na špičce, potřebuje věrné a ochotné zaměstnance. Chápal, že jestli si chce vydobýt významné postavení ve světě zločinu, potřebuje mít i velice výnosný a poctivě vedený legální podnik a prostředky k velkým investicím do podnikání druhých. Navíc jim musel být schopen poskytnout alespoň nějakou ochranu pro případ, že by se je někdy rozhodli vyšetřovat poldové.

Michael policajty v podstatě vlastnil. Nebylo to vůbec laciné. Platil jim obrovské prachy, jenom aby většinu času dělali úplný kulový. Ani se nesnažili si je zasloužit. Opravdu ho štvali, ale byli nutným zlem, jak říkával jeho dávný partner Patrick Costello. Dost se nadřel, než si je omotal kolem prstu. Mnozí z nich měli jen díky němu slušný výdělek a mohli si dovolit hezká auta a platit dětem školu. Díky tomu držel v ruce všechny trumfy – mohl ovlivnit délku něčího uvěznění a zařídit, aby některá obvinění vyšuměla do prázdna. Dokázal srovnat každého, kdo si podle něho začal příliš vyskakovat. Bylo to oboustranně výhodné spojenectví. Ještě nikdo dosud neměl takovou moc nad zákonem jako on. Sám to zařídil a nyní stál na nejvyšší příčce. Nikoho z branže by ani nenapadlo připravit ho o jeho pozici a řídit jeho podnikání. Byl příliš chytrý, aby něco takového připustil. Jeho legální firmy skvěle vydělávaly a on mohl bez problému prokázat původ veškerého svého majetku. Michael Flynn byl zkrátka prakticky nedotknutelný.

Teď se s nepříjemným pocitem studu díval na muže, které považoval nejen za obchodní partnery, ale i za své přátele. Zmizení jeho dcery nespadalo do jejich kompetence, ale platil jim, takže jim nezbylo než ho vyslechnout a nabídnout mu jakoukoli pomoc.

Jessii jako vždy předcházela její pověst. Policajti se domnívali, že někde leží úplně zfetovaná nebo zpitá do němoty. Právě tím byla proslulá. V pouhých dvaadvaceti už se stala legendou. Vyloučili ji z každé školy, do které ji otec poslal. Místo učení se v raném věku radši vrhla mezi zločince – od drogových dealerů přes flákače na obecních sídlištích po lupiče a zlodějíčky s podomácku vytvořeným tetováním. Trávila čas ve špinavých squatech, dokud ji pokaždé neodvezl domů k matce. Nejdřív ale samozřejmě rozbil pár hlav.

Definitivně nad ní zlomil hůl, když jí bylo šestnáct. Jednou ji našel nahou na špinavé matraci v baráku v Hackney, který čekala demolice. Byla s feťákem třikrát starším než ona, který ji obdařil monoklem a navrch k tomu kapavkou. Michaelovi tehdy došlo, že nemá na vybranou a musí si od ní držet citový odstup. Měl ji moc rád, ale nedokázal k ní nijak proniknout. Na místo se nicméně vrátil a málem toho chlapa ukopal k smrti za to, co jeho holčičce provedl. Když se rozhlédl a viděl, jak dcera žije, dal volný průchod svému vzteku. Šla s každým mužským, který o ni projevil zájem, a jehož považovala za dobrý prostředek k naštvání a zostuzení svého otce.

Nechápal to. Měla milující rodinu a krásný domov. Dostala všechno, co si mohla přát – možnost chodit do kvalitní školy a vyhlídku na dobrý život. Od čtrnácti však záměrně vyhledávala ty největší ubožáky a žila mezi nimi, což její matce zlomilo srdce. Josephine se na rozdíl od něho nevzdávala představy, že dcera se ještě může změnit a polepšit. Michael se však už odmítal angažovat. Jessie byla jeho Achillova pata, jeho jediná skutečná slabina. O jejích výstřelcích vědělo celé podsvětí a lidé o ní otevřeně nedrbali jenom proto, že Michael měl tak vysoké postavení.

Vyzkoušel úplně všechno a ona s ním houževnatě bojovala. Byla jeho dcera a on ji hodlal ze všech sil chránit, ale míval temné chvíle, kdy si přál, aby byla mrtvá. Nenáviděl se za to. Stávalo se to, když se doslechl o jejích posledních eskapádách, nebo když se od policajtů dozvěděl, že ji zase zatkli.

Viděl, jaké utrpení Jessie způsobuje jeho ženě, a cítil k ní ještě větší odpor. Dcera matku velice rychle zlomila. Josephine stále záleželo na tom, co se s Jessií děje, a doufala, že se jednoho dne vrátí domů, na všechno zapomenou a budou spolu žít normálně jako ostatní lidé. Michael však věděl, že si dělá marné naděje. Dával dceři peníze, aby měla z čeho žít. Díky tomu ji měl alespoň trochu pod dohledem.

Jessie v šestnácti porodila dítě, ale vnímala ho jenom jako panenku, kterou je třeba náležitě vyfintit na zvláštní příležitosti. Výchovu přenechala matce. Michael svého hezkého vnoučka velice miloval. Chlapec v sobě měl víc z Flynnovy rodiny než ze špinavého hajzla, který ho zplodil. Jessie samozřejmě ani netušila, s kým syna počala. Své nebohé dítě považovala za pouhý následek sexu s nějakým chlápkem. Jeho otcem mohl být opravdu kdokoli. Michael už se s jejím jednáním smířil. Měl ji moc rád, ale velké sympatie k ní nechoval.

Teď se o ni však matka strachovala a Michael si musel přiznat, že on také. Dceru znal mnohem lépe, než si dovedla představit. Vyváděla neskutečné pitomosti, ale nikdy si nezapomněla vyzvednout peníze. Už včera si pro ně měla dojít k němu do kanceláře, ale vůbec se tam neukázala. To se jí vůbec nepodobalo – lačnila po penězích stejně jako feťák po droze. Utrácela jako smyslů zbavená – za oblečení, za boty a bohužel také za muže. Nikdy si nezapomněla přijít pro hotovost. Měla i platební karty, ale ty mohl otec sledovat, takže si vážila hotových peněz. Fetovala, pila a nebyla vůbec k ničemu, ale pro kapesné si vždycky přišla. Bylo tak vysoké, že nedokázala odmítnout.

Tak kde sakra je?

-

Jessie Flynnová otevřela oči a zachvátil ji strach.

Obklopovala ji neproniknutelná tma. Uvědomila si, že je spoutaná. Měla svázané ruce i nohy. Zažila už leccos, ale ještě nikdy se nedostala do takhle zlé situace. Zuřivě přemýšlela o tom, koho poslední dobou naštvala, a také, kdo by se odvážil udělat jí něco takového. Všichni přece věděli, kdo je její otec. Bylo jí jasné, že se dostala do vážného problému, ale zároveň to nedokázala přijmout.

Je přece Jessie Flynnová! Její táta je největší zločinec ve městě. Vždycky to znamenalo, že se jí veškeré lapálie vyhnou. Mohla se svým přičiněním dostat do sebevětší šlamastyky, ale otec ji z ní pokaždé včas vysekal.

Ze všech sil se snažila prohlédnout tmu a zjistit, kde je uvězněná, ale temnota byla neproniknutelná. Neviděla vůbec nic, jenom úplnou černotu. Jessie se doopravdy bála a to ji šokovalo. Až dosud skutečný strach nikdy nepocítila – byl jí naprosto neznámý. Zadusila výkřik, který se jí dral z hrdla. Nikdy nedá nikomu najevo, že se bojí, nebo si kvůli něčemu dělá starosti. Celý život nosí masku vzdoru a touhle situací se nenechá rozhodit.

Několikrát se zhluboka nadechla, aby se uklidnila. Srdce jí hlasitě bušilo v uších, jako by v místnosti někdo bubnoval. Vadilo jí to víc, než si byla ochotná připustit. Potíž spočívala v tom, že tu bylo příliš velké ticho. Slyšela jenom vlastní dech a tlukot svého srdce.

Instinktivně věděla, že to není dobré znamení. Tuhle situaci si nedokázala nijak vysvětlit ani ji pochopit. Byla zvyklá probouzet se na neznámých místech a nepamatovat si, jak se tam dostala. Často vedle ní spal nějaký muž a ona vůbec netušila, kdo to je a kde k němu přišla. Zjistila to až po chvíli. Popovídala si s ním a postupně si dala dohromady, jak se ocitla v jeho posteli. Z paměti pak pomalu vylovila vysvětlení, co se dělo předešlou noc.

Tohle však bylo jiné. Někdo ji bolestivě svázal. Snaží se jí snad vykloubit paže? Kotníky měla spoutané tak pevně, že necítila nohy.

Znovu ji začal zachvacovat strach, ale potlačila ho. Tomu, kdo jí tohle provedl, nikdy neudělá tu radost, aby křičela do tmy nebo volala o pomoc. Byla dost chytrá, aby věděla, že volat tady o pomoc by bylo marné. Kdyby hrozilo, že ji někdo zaslechne, zalepili by jí ústa. Neproniknutelnou tmu doplňovalo naprosté ticho. Jessie se určitě nacházela na nějakém místě, kolem kterého nechodili žádní lidé, takže kvůli podivným zvukům by nikdo nepanikařil ani nevolal policii. Někdo ji tu drží a ona doufala, že se co nejdřív dozví, jaký k tomu má důvod.

Byla jí zima. Matrace, na níž ležela, páchla zatuchlinou. Bylo tu vlhko, takže se možná dokonce nachází v podzemí. Ticho a odporný smrad by tomu nasvědčovaly. V hloubi duše věděla, že tu rozhodně není za odměnu.

Pevně zavřela oči, protože znovu pocítila nutkání řvát z plných plic, třebaže to bylo marné. Potřebovala na záchod. Najednou se jí chtělo na velkou. Účinek drog rychle slábl. Několik dní pořádně nejedla, a když se teď probírala, začínala se ještě víc bát, že se ocitla v hodně nebezpečném průšvihu. Pokusila se dát ruce dopředu, ale nešlo to. Měla je tak pevně spoutané za zády, že jí každý pohyb způsoboval mučivou bolest. Najednou si uvědomila, že je celá oblečená. Ten, kdo jí tohle udělal, se jí tedy nejspíš intimně ani nedotkl. Nebyla si jistá, jestli je to dobře. Kdyby šlo o sex, dokázala by porozumět situaci a dokonce ji ovládnout. V celém dosavadním životě dosahovala všeho s pomocí ženských zbraní.

Ještě několikrát se zhluboka nadechla, ale panika v jejím nitru jenom zesílila. Pevně zavřela oči a pokusila se uvolnit, ale šlo to ztěžka. Paže ji příšerně bolely. Nejspíš byla svázaná už několik hodin a teď jí každý pohyb způsoboval hrozivou bolest. Pokusila se zakroutit prsty, protože jakýsi hlas v hlavě ji nabádal, aby si udržela funkční krevní oběh. Do očí jí vstoupily slzy, kterých se zbavila zuřivým mrkáním. Nehodlala před nikým dát najevo strach. Prostě to neměla v povaze.

Určitě se jedná o únos. Ta myšlenka Jessii dodala naději. Pokud má pravdu, táta těm lidem zaplatí, a hotovo. Navíc si nedá pokoj, dokud je nevypátrá. Nepůjde po nich proto, že mu uvěznili dceru, ale protože se mu pokusili dostat na kobylku. Jessie otce podezírala, že kdyby bylo jenom na něm, neobtěžoval by se za ni zaplatit. Máma ale bude jistě naléhat. Na mámě mu záleží ze všech lidí nejvíc, a pak ještě samozřejmě na vnukovi. Jessiin syn byl jediným důvodem, proč nad ní otec ještě nezlomil hůl. Když nemohl mít pod kontrolou život své dcery, rozhodl se, že bude ovládat ten vnukův. Ale bylo na něm znát, že ho má rád, a to ji bolelo.

Podařilo se jí otočit se na břicho a ulevit si tak od bolesti v ramenou. Nikdy v životě si nepřipadala tak zranitelná ani tak osamocená. Navíc se potřebovala napít. Ne vody, i když tu by taky uvítala. Toužila po něčem pořádném, po velkém panáku vodky nebo skotské, aby se trochu uklidnila. Kdyby měla po ruce alespoň valium, které by jí pomohlo uvolnit se a promyslet, co udělá. Uvědomila si, že poprvé za mnoho let je úplně střízlivá a nemá u sebe berličku v podobě chemických látek nebo alkoholu.

Kdesi daleko od místnosti, v níž ležela svázaná jako kuřecí rolka, se ozval škrábavý zvuk otevíraných těžkých dveří. Jessie pocítila neklamné bodnutí čiré hrůzy.

-

Detektiv inspektor Timothy Branch z jednotky pro vyšetřování závažných zločinů byl otrávený, třebaže vždycky věděl, že to jednoho dne přijde. Nebyl žádný hlupák, ať už si o něm Michael Flynn myslel cokoli. Od první chvíle, kdy od něho přijal peníze, věděl, že ho Michael vlastní. Chápal, že jednou mu jeho laskavost bude muset oplatit. Jenom nečekal, že to přijde tak zatraceně brzy. Pravda, tahle záležitost skutečně náležela policii – pohřešování dcery se nesmělo brát na lehkou váhu. Neměl by se tedy vztekat, že ho Flynn povolal do jeho vlastní kanceláře a teď mu hlasitě, výhružně vykládal, že chce vidět výsledky.

„Využij to jako příležitost dokázat, že si svý peníze zasloužíš, ty zatracenej blbej budižkničemu!“

To bolelo. Branch poznal, kdy ho lidé považují za pitomce. Muže, s nímž měl tu čest, bohužel nemohl jen tak odpálkovat právnickým žargonem. Věděl, že musí podat výkon. Čím dříve, tím lépe.

Michael zuřil jako šílenec. „Zmizela před třemi dny, Branchi, a ze spolehlivýho zdroje vím, že ji naposledy viděli v hospodě v Upney. Koupila si koks a trávu a kolem půlnoci odtamtud odešla. Od tý doby ji nikdo neviděl.“

Branch přikývl, jako by s ním ve všem souhlasil. Jeho pečlivě modulovaný, rádoby nóbl hlas na Michaela působil jako rudý hadr na býka. Branch si to však neuvědomoval. Byl to snob a vlezprdelka, který se snažil šplhat vzhůru po společenském žebříčku. Vůbec mu nevadilo brát si bokem peníze, aby mohl financovat manželku, která si okázale hrála na příslušnici vyšší střední třídy. Kromě toho si naivně myslel, že na jeho pověsti odborníka na zločin nikdy neulpí stín spolupráce se známým gangsterem. Michael ho začal platit právě kvůli jeho hlouposti a aroganci. Bez něho by to Branch nikam nedotáhl.

„Vyhlásím po ní pátrání, Michaeli, ale upřímně řečeno oba víme, že se nejspíš jako obvykle sama objeví.“

Michael se podíval na muže, jemuž dlouhá léta strká do kapsy horentní sumy. Pomyslel si, že celou tu dobu financuje úplného pitomce. Branch přece musel dobře vědět, že jednoho dne se od něho bude očekávat aktivita, že bude muset poskytnout nějakou protislužbu. Michael po něm teď chce, aby udělal jenom to, co má jako policajt v popisu práce – má pátrat po zmizelé holce. Branche ale pravidelná výplata očividně nemotivovala k činu. Ve skutečnosti se vůbec netvářil ochotně a jen to samo o sobě Michaela rozčilovalo. Ten polda vůbec nebere v potaz, kolik od něj za posledních několik let vyfasoval! A co teprve, že v práci neustále povyšuje právě díky člověku, jehož se teď chystá oblafnout!

Michael na takovéto mrzutosti neměl náladu. V několika posledních hodinách mu došlo, jak hluboce ho poznamenal životní styl jeho dcery. A teď se k němu jeden nýmand, kterému zaručuje druhý příjem, chová jako k nějakému outsiderovi! To nehodlal strpět. „Ty zmrde zasranej! Nejsi vůbec k ničemu! Takovejch prachů jsem do tebe narval a ty se ke mně chováš jako k nějaký nule?“ Zvedl vyděšeného inspektora ze židle. Vychutnával si jeho strach a jeho pozvolné pochopení, s kým má tu čest. „Očekávám to nejlepší, protože za to ti celý ty roky platím. Ale za chvíli nejspíš začnu litovat toho, že jsem tě vůbec zaměstnal. Jednoduše můžu změnit názor – a pak mi samozřejmě budeš muset do poslední pence vrátit všechno, co jsem ti za tu dobu nastrkal, kamarádíčku. Ty nenažranej budižkničemu! Ze všeho nejvíc nesnáším nepoctivý policajty. Jestli mě někdy nějakej polda chytne, tak doufám, že to bude takovej, co se ode mě nenechal podmáznout. To by bylo čestný zatčení, víš, a s tím bych se i srovnal. Ale fízly, jako jsi ty, mám jenom na to, aby dělali, co po nich chci.“

Branch ležel na podlaze své kanceláře a rukama si kryl hlavu proti dalšímu Michaelovu útoku. Velice dobře si uvědomoval, že jejich rozhovor slyší celá policejní stanice a všichni velmi dobře vědí, co se děje. Čekal výprask, kterého se mu dozajista dostane. Dopustil se kolosální chyby a nemůže ji nijak napravit, protože ji sám způsobil. Upřímně věřil, že jako policista vyšší šarže se podobnému zacházení vyhne. Domníval se, že Flynn se i přes všechny své peníze a pověst bude zdráhat vztáhnout ruku na člena policejního sboru. Hluboce se však mýlil. Ten chlap měl větší moc, než si Branch představoval. Nikdo mu nepřišel na pomoc, a to mu otevřelo oči. V ostatních kancelářích se rozhostilo naprosté ticho. Všichni poslouchali jejich hádku a Branch cítil dokonalé ponížení.

Pak se s bouchnutím rozlétly dveře a do místnosti vpadl jako anděl pomsty vrchní komisař Dennis Farthing. Skrz oblak cigaretového kouře cenil umělé zuby. Timothymu Branchovi se mocně ulevilo. Vzápětí však zaslechl, jak jeho nadřízený říká s předstíranou upřímností: „Moc mě to mrzí, Michaeli. Ale nic se neboj, příteli – nasadím na případ svoje nejlepší lidi, tím si buď jistý. Ujišťuju tě, že Jessie je pro nás priorita.“

Z Michaela Flynna pozvolna vyprchala zlost. Právě tohle chtěl slyšet – ujištění, že policie usilovně hledá jeho dceru. Dělal to hlavně kvůli manželce. Potřebovala vědět, že Jessii považují za přednostní případ a že manžel využívá svou značnou moc k nalezení jejího dítěte. V hloubi duše však věděl, že něco není v pořádku. Tahle věc byla mnohem závažnější, než se všichni domnívali. Jessie nikdy nevynechala den výplaty kapesného a ještě se nestalo, aby během čtyřiadvaceti hodin nezavolala matce. I když se úplně zfetovala, vždycky zatelefonovala mámě, aby si s ní popovídala. Věděla totiž, že pokud by se s ní nespojila, Josephine by si o ni dělala obrovské starosti. Chápala, že ji máma potřebuje slyšet, neboť sama také není úplně v pořádku. Jessiinu reputaci zachraňovalo pouze to, že denně volala matce.

Teď už ji skoro čtyři dny nikdo neviděl ani o ní neslyšel. Michael musel upřímně přiznat, že je stále neklidnější.

-

Josephine Flynnová nemohla popadnout dech. Bylo to znamení, že na ni přichází záchvat paniky, a tak se posadila do křesla a snažila se klidně dýchat. Nenáviděla se za svou slabost, ale nervy ji trápily vždycky. Cítila, že jí srdce tluče pomaleji, a úlevně zavřela oči.

Vychutnávala si znovunabytý klid a pocit normálnosti. Těšila se z vědomí, že alespoň na krátkou chvilku přemohla své démony. Pomalu otevřela oči a smutně se kolem sebe rozhlédla. Věděla, že by se měla přinutit k činu a třeba uklidit, zkrátka provést něco konstruktivního. Rovnou to ale zavrhla, protože něco takového nikdy neudělala. Kolikrát už sama sebe přesvědčila, že je připravená konečně se přimět k činu, vzít svůj život do vlastních rukou a zvládnout své okolí! Jakmile však došlo na lámání chleba, nikdy neudělala nic, co by stálo za řeč.

Všimla si rozhrnutých závěsů. Zatímco spala, nejspíš se sem vkradl Michael a roztáhl je. Ona sama by se neobtěžovala. Ráda je nechávala zatažené, protože se tak mohla skrýt před skutečným světem. Michael vždycky tvrdil, že mají báječný výhled z oken, na samá pole, bez jediného domu na dohled. Domníval se, že jí to pomůže cítit se lépe a mít v sobě větší klid. Nechápal, že pro ni výhled z oken není důležitý, že ji vůbec nezajímá. Vlastně ji zajímalo pouze její nejbližší okolí.

Pomalu vstala a přistoupila k toaletnímu stolku. Michael jí na něm nechal džbán čerstvé vody a Josephine se nad jeho laskavostí usmála. Nalila si skleničku, pečlivě odpočítala léky a rychle je spolkla. Cítit tobolky v ústech, než je zapije několika hlubokými doušky čerstvé vody, ji uklidňovalo. Manžel věděl, že vodu potřebuje. Okamžitě se cítila lépe. Začala další den, který ji bude stresovat stejně jako všechny předchozí.

Vrátila se ke křeslu a znovu se do něj posadila. Všude, kam se podívala, byly nějaké krámy – štosy fotografií, noviny, prázdné nádoby. V rozích viděla kupy bot a všude po podlaze se válelo její oblečení. Stěny láskyplně obložila igelitovými pytli s různým harampádím. Hromadění krámů pro ni představovalo ochranu před okolním světem. Dodávalo jí pocit bezpečí. Kdykoli se podívala na něco, co uchovávala z důvodů, jež znala jenom ona sama, vyvolalo to v ní úsměv a nějakou dávnou vzpomínku, na které nikomu kromě ní nezáleželo.

Teď ale Jessie zmizela a nedala jí ani vědět. Instinkt Josephine napovídal, že dceři se stalo něco zlého.

Otevřela taštičky s make-upem, které měla vždycky u sebe, a přitáhla k sobě velké zrcadlo. Započala zdlouhavý proces malování masky, která jí umožní co nejlépe čelit světu.

-

Michael Flynn byl unavený. Dvě noci se pořádně nevyspal, a ačkoli to považoval za nemožné, velice se strachoval o dceřino bezpečí. Jessie byla sobecká, nenasytná, manipulovala s druhými a postrádala jakoukoli morálku. Právě proto nikdy nevynechala výplatu kapesného. Žila velice nákladně a ráda si dopřávala. Nebyla tak nenáročná, jak se tvářila.

Nikdy ji nespouštěl z dohledu a ostatní si klidně mohli myslet, co chtějí. Dovolil jim to. Jessie navždycky zůstane jeho holčičkou, i když je velmi těžké ji milovat. Přesně věděla, jak otce vytočit. Pojímala to jako své životní poslání. S neskrývaným nadšením ho zraňovala a záměrně se nestarala o svého syna, aby mohla otce trápit. Michael s Josephine si dítě ochotně vzali na starost a k Jessiině vzteku to pro ně neznamenalo žádný problém. Oba to považovali za znovuzrození své rodiny a vnuka od jeho příchodu na svět zbožňovali. Jessii naproti tomu narození potomka nijak zázračně nezměnilo, jak předpokládala její matka. Místo toho synka při první příležitosti opustila a od té doby se do jeho života po libosti vracela a zase se z něj vytrácela. Michael ji za to nenáviděl ještě víc než za to, že trápí svou nebohou matku.

Jessie si myslela, že je jedinou osobou na světě, která si zaslouží zájem ostatních. To byla celá ona – arogantní nána bez sebemenšího náznaku morálky. Všechny kolem sebe považovala za nástroje k dosažení svých cílů, včetně vlastního dítěte. Michael to byl v posledních několika letech nucen přijmout. Nešlo to tak snadno, jak si všichni ostatní mysleli. Přišlo mu to hodně zatěžko, protože dceru velice miloval. Byla jeho holčička, jeho jediné dítě. Zároveň se však projevovala jako sobecká, krutá, zatrpklá, manipulující, hrabivá, prohnaná a pokrytecká kráva, kterou zajímá jenom opíjení, fetování a souložení nebo rovnou to všechno najednou. Kdysi se v ní viděl, ale teď se musel denně vyrovnávat s tím, že se za ni stydí. Jenom díky jeho postavení se k němu nedonesly drby, které si o ní vyprávěli druzí. Byl za to vděčný, protože kdyby ho dohnala příliš daleko, mohl by provést něco, za co by šel sedět.

Zíral na telefony ve své kanceláři a doufal, že únosci mu zavolají a sdělí mu, že Jessie je v pořádku. Jakmile jim zaplatí a bude mít dceru u sebe, vyčenichá ty grázly, zatočí s nimi jako se vzteklými psy a osobně se postará, aby už nikdy žádným rodičům nezpůsobili podobné utrpení. S ohromným potěšením je sprovodí ze světa v naprosté hrůze a v co největších bolestech, jaké jsou fyzicky možné.

Dceřino zmizení bral osobně. Pachatelé se mu snaží něco naznačit. Tady jde určitě o něho. Nedokázal si pomoci a uvažoval, zda v tom dcera náhodou nemá prsty. Nejlépe ze všech věděl, že je schopná čehokoli. Doufal však, že se mýlí. Přes všechno, co se stalo, nesnesl pomyšlení, že by se ho pokusila oškubat. Pokud se o to ale opravdu snaží, osobně všem zúčastněným – a Jessii především – ukáže, jak moc ho naštvali. Jestli v tom dcera má prsty, bude to poslední kapka a on proti ní podnikne drastické kroky.

Některé věci nelze nikdy odpustit. Takové, které nakonec způsobí, že se člověk obrátí proti své vlastní rodině.

-

Jessie se znovu probudila a okamžitě si uvědomila, že s ní v místnosti někdo je.

Tma zůstávala stejně neproniknutelná jako předtím a bylo tu chladno a vlhko. Jessie věděla, že nesmí promluvit jako první. Táta jí vždycky kladl na srdce, že když si není jistá, má držet jazyk za zuby. Pokud si člověk nechává své názory pro sebe, ostatní časem pocítí potřebu vysvětlit svůj záměr. Bolestná zkušenost ji naučila, že měl pravdu. Neřekla tedy ani slovo.

Slyšela čísi mělký dech a uvědomila si, že ten člověk ji také slyší dýchat. Ví, že Jessie už nespí. Úplně ji to probralo. Byla to děsivá zkušenost. Nikdy si nemusela dělat starosti kvůli tomu, jak druzí zareagují na její výstřelky. Mohlo se jí stát cokoli, mohla říct nebo provést, co ji napadlo, ale vždycky věděla, že ji otec zachrání. Nikdo se s ní nechtěl pustit do křížku, protože pak by se musel postavit Michaelu Flynnovi, a o to žádný rozumný člověk nestál. Proto ji nikdy nezavřeli, třebaže pořád zacházela do krajnosti. Zvesela otce vytáčela a on jí vždycky zajistil nedotknutelnost. Díky němu si připadala neporazitelná. Spoléhala na něho. Nezáleželo na tom, co provedla, nebo do jaké šlamastyky se dostala, otec ji z ní vždycky vytáhl. Vnímala to jako další z jeho slabostí a tím spíš si dělala, co chtěla. Koneckonců za ni vždycky zaplatil kauci. Šlo mu jenom o to, aby Jessie svými činy nenarušila jeho životní styl. Záleželo mu pouze na pověsti. A tak si jeho jediná dcera dávala pořádně záležet, aby jako rodič měl pověst mizernou. Bavilo ji to. Těšilo ji vědomí, že svými činy podrývá jeho autoritu. Chtěla ho přinutit, aby si uvědomil, že vlastně za nic nestojí.

Teď ale nevěděla, co si má myslet. Bude muset improvizovat. Dostala se do pořádné bryndy. Člověku, který ji unesl, nezáleží na ní ani na jejím příjmení.

Hrozně se bála. Ve tmě nebyla sama a věděla, že se z ní hned tak nedostane.

-

Josephine Flynnová se s úsměvem podívala na vnoučka. Byl krásný – tmavovlasý a modrooký, přesně jako jeho dědeček. Měl dokonce i Michaelovo charakteristické chování a vyjadřování. Považovala to za záhadu, obzvlášť když Jessie netušila, kdo je jeho otec. Josephine věřila, že Michaelovy geny jsou natolik silné, že přebily všechny ostatní, jimiž přispěl člověk, který vnuka zplodil. Doufala v to kvůli chlapci samotnému. Jeho otcem mohl být opravdu kdokoli a tento fakt se nedal oddiskutovat. Jessie si dítě nechala jenom proto, že podle Michaela potrat nepřicházel v úvahu. Interrrupce byla jedinou věcí, kvůli níž by Josephine dokázala na dceru zanevřít. V jasnějších chvilkách si ráda myslela, že Jessie by se něčeho tak ohavného nedopustila.

Jessie věděla, s jakými obtížemi ji matka porodila. Všechny ostatní děti potratila, některé dokonce po Jessiině narození. Josephine chovala přesvědčení, že dítě je dar boží, a považovala za neodpustitelné něco tak báječného odmítnout. A tak se Jessie zklidnila, na nějakou dobu přestala pít a brát drogy a přivedla na svět tohoto hezkého, báječného hošíka. Dva dny po porodu ho opustila a bez mrknutí oka ho přenechala svým rodičům. Tento dceřin čin Josephine bolel ze všeho nejvíc, třebaže vnuka ochotně přijala. Jessii bylo pouhých šestnáct a Josephine doufala, že dcera snad po porodu dospěje a začne chápat, že všechny činy mají své následky. Jenomže se velice spletla. Jessie se totiž začala chovat ještě hůř.

Ani se neobtěžovala hocha pojmenovat, což podle Josephine dokonale vystihovalo celou situaci. A tak chlapečkovi dala sama jméno podle vlastního uvážení – Jake. Jessie vůbec nijak nezareagovala.

Jakeovi teď bylo šest let, ale nosil oblečení pro osmileté. Byl velice chytrý a ve svém věku už dovedl číst a psát. Projevoval veškeré známky, že z něho vyroste nadějný student, což rozhodně nezdědil po matce. Jessii to ve škole nikdy nešlo – ne že by nebyla chytrá, ale prostě byla líná. Vždycky zvolila cestu nejmenšího odporu a Josephine to dávala za vinu sobě. Velice dlouho na Jessii čekali a ona ji od prvního dne kazila, jak mohla. Teď toho litovala. Její matka měla pravdu, když ji před lety nabádala, že je třeba Jessii trestat a usměrňovat její svéhlavost.

Michael jí ve výchově nechal volnou ruku. Pokud šlo o dcerku, nikdy Josephine nevnucoval své názory, dokonce ani ve chvílích, kdy měl veškeré právo si dupnout. Velice Josephine miloval a vyhověl každičkému jejímu přání. Až moc ji zbožňoval a ona ho o to víc milovala. Věděla, že méně charakterní muž by od ní kvůli jejím problémům utíkal, co by mu nohy stačily. Po Michaelově boku se však vždycky cítila milovaná a ctěná.

Sledovala, jak se vnuk rozhlédl po její ložnici nacpané věcmi, a čekala nevyhnutelné.

„Je tady moc velká tma, babi. Co kdybys se mnou šla na zahradu? Mohla bys mě třeba houpat.“ V hlase mu jako vždycky zaznívala naděje.

Josephine se smutně usmála. „Na to přece máme Danu, Jakeu. Je mnohem mladší než babička a může za tebou běhat. Víš co? Pohoupej se, pak si s dědou dáme večeři a potom si všichni zahrajeme nějakou hru, ano?“

Jake pokrčil rameny. Přesně to očekával. „Tak jo. Přijde se na mě maminka brzy podívat?“

Tuhle záludnou otázku jí kladl pokaždé, když si vzpomněl, že má maminku. Josephine v sobě potlačila smutek a zvesela mu odpověděla: „Brzy se s ní uvidíš. Víš přece, že má hodně práce. Ale jakmile se na chvíli uvolní, rovnou za tebou přijde.“

Dana O´Carrollová byla dobrá chůva, která věděla, kdy má zasáhnout. Popadla chlapce za ruku a hlasitě pronesla s hutným irským přízvukem: „Tak pojď, Jakeu, půjdeme si hrát. Babička si potřebuje něco zařídit.“

Josephine je sledovala, jak odcházejí z místnosti, a ztrápeně zavřela oči. Pomalu se zvedla z křesla a podívala se na sebe ve vysokém zrcadle, které jí Michael přivezl až z Francie. Bylo velice staré a stálo celé jmění. Josephine si ho velmi oblíbila. Viděla v něm velmi krásnou, dobře oblečenou a dokonale nalíčenou ženu se smutnýma zelenýma očima. Na svůj věk nevypadala a stále měla záviděníhodnou postavu. Jen husté blond vlasy si musela začít barvit. Každý měsíc za ní přišla slečna, nabarvila jí vlasy, udělala jí manikúru a voskem odstranila chloupky. Josephine o sebe vždycky pečovala. Kdyby byla ochotná vyjít z domu, pravděpodobně by se za ní stále otáčeli muži. Věděla, že Michael je na ni pyšný. Vždycky jí dodával pocit, že je jediná žena na celém světě, a choval se k ní jako ke královně.

Koniec ukážky

Table of Contents

POMSTA

VĚNOVÁNÍ

PROLOG

KNIHA PRVNÍ

KNIHA DRUHÁ

KNIHA TŘETÍ

KNIHA ČTVRTÁ

EPILOG