.

Poprvé vydáno nakladatelstvím Scholastic Childrens’s Books v roce 2011 pod názven Diary of a Parent Trainer.

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této knihy nesmí být reprodukována, uchovávána v rešeršních systémech nebo jakkoliv elektronicky, fotograficky či jinak přenášena bez předchozího písemného souhlasu majitele práv a nakladatele knihy.

Ukážka z elektronickej knihy

Copyright © Jenny Smithová, 2011

Translation © Dana Vlčková, 2012

Illustrations © Zdeňka Nováková, 2012

© Nakladatelství JOTA, s. r. o., 2012

ISBN epub 978-80-7462-587-9

ISBN mobi 978-80-7462-594-7

Úterý 28. července: 16.23

V případě, že si říkáte, jaký neobjevený génius napsal tuhle příručku, pak jsem to byla já!

Jmenuju se Katie Suttonová, je mi třináct let a dost možná patřím ke světovým odborníkům na chování dospělých. Už mnoho let studuju jejich podivné způsoby a funkce — jak ve volné přírodě, tak v zajetí.

Ráda se považuju tak trochu za odborníka na život v divočině, jakým je David Attenborough — akorát místo šimpanzů, hyen a kaloňů studuju svoji mámu, babičku a tetu Julii.

Studium, které jsem jim a dalším dospělým, s nimiž jsem se setkala, věnovala, mě vedlo k napsání tohohle vynikajícího průvodce. Nakonec, někdo to udělat musí… a kdo je lepší expert na chování dospělých než já? Víte, tam u nich je fakt džungle. A ta je plná dospělých. A podle zákona džungle buď sežerete někoho vy, anebo on vás…

V tomto zevrubném průvodci se s vámi podělím o svoje tajné znalosti dospělých, které jsem získala za léta intenzivního studia a experimentování.

I vy můžete získat zkušenosti v oblasti:

1) chápání jejich nesmyslného chování;

2) předvídání jejich dalších pohybů;

3) jejich řízení, tak jak vám nejlíp vyhovuje.

Zaručuju vám, že s mou pomocí budete vždycky před svými dospělými o krok napřed, takže zvládnete jejich podivínské trapasy. No není to bezva?

Pravděpodobně si myslíte, že (dosud) neobjevený génius a možná světový odborník by měl bydlet na nějakém zajímavém a stimulujícím místě — v obrovském vzrušujícím městě, a kdyby to nevyšlo, tak aspoň v jakémkoli městě velkém dost na to, aby mělo obchodní centrum. Bohužel já takové štěstí nemám. Bydlím v Brindletonu, a ten byl v nedávném průzkumu (který jsem prováděla já) zvolen tou nejnudnější vesnicí v Oxfordshire.

Brindleton není tichá malebná vesnička, jak byste si možná představovali. Je to roztahané místo, které je směsicí malých domků, honosných samostatných domů z červených cihel a milionů bývalých a současných obecních domů — jako ten, ve kterém žiju já.

Bydlím s mámou, se svou starší sestrou Mandy, které je patnáct, a mým malým bráškou Jackem, tomu je osm. Táta s námi už není. Posledním členem naší rodiny je Rošťák, westhighlandský teriér. Je mu dvanáct let, takže čtyřiaosmdesát v životě lidí. Je to drobný bílý chundelatý pejsek s legračně špičatýma ušima a jeho největší vášní je lízat lidem obličej.

Stejně jako mamka, Mandy, Jack a Rošták i zbytek mé neobyčejně široké rodiny žije na vesnici. Z nějakého důvodu ji téměř nikdo neopouští. Je to podivné, ale pravdivé. Na jedné straně je to skvělé pro průzkum, na straně druhé se nemůžu vypravit po ulici, aniž by mi zastoupila cestu aspoň jedna tetička. Nemůžu jít na zahrádku, do parku, do místních obchodů… nebo kamkoliv, aniž bych někde narazila na svoji genovou banku.

Moje babička (mamčina mamka) pracuje v minimarketu. Takže k ní nemůžu ani zaskočit, protože by mi strkala ten svůj nosatej nos do mých věcí. Nic jí není svaté, věřte mi.

Tak například dneska ráno. Šla jsem si koupit zmrzlinu. Babička Williams zamračeně skládala rohlíky do velké pyramidy. Snažila jsem se proplížit kolem tak, aby si mě nevšimla, ale marně.

„Slyšela jsem, že tvýmu bratrovi není dobře od žaludku!“ vykřikla z plných plic, takže to musel slyšet každý v okruhu pěti kilometrů. „Řekla mi to teta Susan. Jak se mu daří; už je mu líp?“

„Ano,“ šeptla jsem a obličej mi hořel.

„To je nepříjemná věc! A co ty, Katie, TY máš taky běhavku?“

V Brindletonu nemáte žádné soukromí.

„Ale na všem zlém se najde něco dobrého,“ jak by řekla moje babička. Být obklopena tolika dospělými, kteří se domnívají, že mají právo předávat dál všechny tragické podrobnosti z mého života a komentovat všechno, co dělám, je dost náročné. Ale donutilo mě to vyvinout si určité životní zkušenosti a dovednosti — a o ty všechny se s vámi podělím v tomhle skvělém a užitečném průvodci.

UŽITEČNÝ NÁPAD

Jedním ze způsobů, jak zabránit dospělým, aby odhalili váš mistrovský plán, jak je ovládnout, je, když dáte tohoto průvodce do balicího papíru a navrch nadepíšete nesmazatelným černým fixem SLOŽITÉ MATEMATICKÉ ROVNICE. Váš rodič bude nadšený a hrdý, když uvidí, že v nich máte nos.

Tohle je přesně ten fantastický trik, který vám přinese výhodu při jednání s dospělými.

Možná si říkáte, proč mi věřit byť jediné slovo, a tak bych vám asi měla říct něco o sobě. Jsem docela průměrná mladá holka, měřím sto padesát centimetrů, mám zelené oči a rovné černé vlasy po ramena, které mi jen tak nezajímavě visí kolem uší. Bradu mám myslím trochu moc špičatou, což je u nás dědičné. Bridleton je plný lidí se špičatými bradami. A já mám navíc odporně hubené nohy, s vyboulenými koleny.

Moje máma říká, že jsem „nápadně hezká“, čímž se chce vyhnout tomu, aby nemusela říkat, že nejsem tak krásná jako moje sestřenice Hannah — která má dlouhé blond vlasy a dokonalý nos — ale Hannah je taky moje nejlepší kamarádka na celým světě, tak mi to nevadí.

Moje druhá nejlepší kamarádka na celým světě je Louise (které říkáme Kudrnka, protože má bláznivě kudrnaté zrzavé vlasy). Hannah a Kudrnka jsou prostě úžasné a bezvadné v každém smyslu. Někdy mě tak rozesmějou, div se nepočůrám.

Ale teď je načase se k něčemu přiznat. I když se třeba považuju za světového experta ve zvládání dospělých (což, přiznávám, zní trochu nafoukaně), nedovedu vždycky zvládnout sama sebe.

Nemám dobrou motoriku. Nebo, jak by řekla Hannah, jsem hrom do police. Vždycky klopýtám za školním autobusem, vrážím do lidí, když pospíchám na další hodinu, a cestou ztrácím učebnice.

A teď, když jsem puberťačka, mívám pravidelně dny, kdy se mi objeví obrovský beďar na špičaté bradě nebo na nose nebo na kterékoli zrovna postižené části obličeje a musím ho skrývat za deskami s domácím úkolem.

A nakonec je tu můj sklon dostávat se do neobyčejně trapných situací. Například v poslední třídě na prvním stupni jsem se objevila v kostýmu na dobročinnou akci… o týden dřív. Stále mám trauma, když si vzpomenu, jak stojím v tom klaunském kostýmu — s odpudivým motýlkem a v obrovských botách.

Ale to není nic ve srovnání s tím, jak si připadám trapně, když se ocitnu poblíž jedné osoby. Když on se vyskytne někde nablízku, naprosto přestanu fungovat.

To proto, že „oficiálně“ jsem zamilovaná.

Tím šťastlivcem (ha ha) je neodolatelně, neuvěřitelně přitažlivý Ben Clayden, který netuší, že existuju, až na to, že ho s Hannah neustále pronásledujeme po vesnici a po škole. Hannah je do něj „oficiálně“ zamilovaná taky, ale dohodly jsme se, že v případě — který obě považujeme za nepravděpodobný — že ho jedna z nás dostane, ta druhá z toho vycouvá a stane se holohlavou, bezzubou jeptiškou žijící v Himálaji.

BEN CLAYDEN: FAKTA

• Chodí o tři třídy výš než my.

• Je mu skoro šestnáct.

• Bydlí v nóbl čtvrti Brindletonu, protože jeho rodiče jsou lékaři.

• Je nejpřitažlivější člověk v Brindletonu a možná na celým světě.

• Skvěle maluje. Možná líp než Leonardo da Vinci nebo Picasso.

• NENÍ S NÁMI PŘÍBUZNÝ!!

Poslední bod je obrovský bonus, to mi věřte — a je to skoro jako zázrak, když uvážíte, že tu bydlí celá naše rodina. I kdyby Ben Clayden měl nějakou ohavnou vadu, pořád bychom ho braly za účelem rozmnožování, protože není pokrevně příbuzný.

Ale on ohavný není — zdaleka ne. Je vysoký, má sportovní postavu a slámově žluté vlasy a krásné oči — takové ty hluboké modré, ve kterých se úplně ztratíte. A bradu nemá ani trochu špičatou! Kdyby se přihlásil do X Factoru, musel by vyhrát, i kdyby kňoural jak přiškrcená kočka, protože všechny holky, maminky a babičky z celý země by pro něj hlasovaly.

Je tak hezkej! Když ho vidím, úplně se mi zastaví srdce a Hannah mi musí připomínat, abych nezapomněla dýchat.

To, že jsme se zamilovaly do Bena Claydena, nás úplně zničilo. Nikdo jiný se nevyrovná jeho dokonalosti.

Například já jsem kdysi měla něco s Thomasem Finchem. Jeho kamarád Neil Parkhouse požádal Hannah, aby se mě zeptala, jestli bych nechtěla s Thomasem chodit, a já řekla ano, ale pak jsme spolu nikdy ani nepromluvili — no není to bláznivý?? Vím, že jsem se mu líbila. Jednou při matice si napsal moje jméno propiskou na předloktí.

Thomas Finch má roztomilý štěňátko s čokoládově hnědýma očima a rozčepýřenýma kaštanově hnědýma chlupama, ale protože mi nikdy neřekl ani slovo, celý naše chození bylo dost zvláštní. Dala jsem mu kopačky zrovna před prázdninama.

Udělala jsem to pěkně zbaběle.

JÁ: Hannah, mohla bys říct Thomasi Finchovi, že už s ním nechodím?

HANNAH: Ne. Řekni mu to sama. To není fér, aby to za tebe říkal někdo jinej. Kdyby dal někdo košem mně, chtěla bych, aby to udělal sám, a neposílal kamaráda, aby tu špinavou práci udělal za něj!

JÁ: Kudrnko, neřekla bys Thomasi Finchovi, že už s ním nechodím?

KUDRNKA: Tak jo.

(Kudrnka jde za Thomasem Finchem.)

KUDRNKA: Katie říká, že už s tebou nechodí.

THOMAS FINCH: No jo no.

Thomas se mnou od té doby nepromluvil (takže nedošlo k žádné změně!!). Neviděla jsem ho léta. Myslím, že odjel na prázdniny do Španělska.

Možná jsem se s Thomasem neměla rozcházet. Je to docela příjemný s někým chodit; člověk vypadá hned oblíbenější. To zní, jako kdyby mně na něm nikdy nezáleželo, což není pravda. Ve skutečnosti jsem měla Thomase opravdu ráda, ale on mně to nemohl oplácet, jinak by přece přišel aspoň na něco, co mi říct. Je to prostě můj osud zůstat sama, plešatá a bezzubá…

Do letních prázdnin zbývá jenom pár týdnů, takže si to líně užívám, píšu tohle a nemusím myslet na domácí úkoly nebo na učitele ani na svou zlou sestřenici Leanne (svoji úhlavní nepřítelkyni).

Kromě toho, že bydlím v Brindletonu a každý můj pohyb sleduje asi stovka mých příbuzných a mám abnormálně hubený nohy a nechodím s Benem Claydenem, a několika dalších věcí, je teď všechno docela v pořádku.

Život je fajn, když ho máte pod kontrolou.

Čtvrtek 30. července: 14.20

SEZNAMTE SE SE SVÝM DOSPĚLÝM

Je důležité, abyste poznali svůj model dospělého, dřív než se ho pokusíte ovládat. Dělejte si poznámky o tom, jak se nejčastěji chová, jak se projevuje při normálním chodu a jaké problémy se u něj často opakují.

Brzy budete schopni předvídat většinu jeho činností a budete moct podniknout nezbytné kroky, které vám zaručí, že začne fungovat tak, jak vám bude nejvíc vyhovovat.

Musela jsem to nadepsat: Seznamte se se svým dospělým. Spousta návodů takhle začíná: Seznamte se se svou sušičkou nebo Seznamte se se svou sekačkou na trávu. Ale co ti výrobci očekávají? Že si budete vyměňovat historky se svým toustovačem a pak ho pozvete na rande? No, není to tak špatná představa — aspoň máte na konci večera jistý chutný toust s máslem.

NEZAPOMENOUT: Musím si založit internetovou stránku nazvanou www.pozvětetoustovačnarande.com

Doporučení Seznamte se se však k dospělým velmi hodí.

Mají-li správně fungovat, musíte se seznámit se všemi jejich skvělými i podivnými způsoby. Naučit se je ovládat je asi tisíckrát složitější než vyznat se v běžných přístrojích, protože dospělé nedostanete se seznamem „vlastností výrobku“ a nevyrábějí se sériově, takže každý je unikát! A taky, zatímco toustovač má pár knoflíků na ovládání, dospělí jich mají stovky.

Můžete namítnout, že se se svým dospělým seznamovat nepotřebujete. Jestliže se kolem vás motají od té doby, co vám měnili plínky, máte zřejmě pocit, že jim a jejich roztomilým vrtochům dobře rozumíte. Ale v tom se právě mýlíte…

Zrovna mě vyrušili. Píšu to v našem pokoji, kde bydlím s Mandy. Je tak mrňavý, že mu říkáme Almara. Jsem schoulená na dolní palandě, což je jediné soukromé místo, které na celém světě mám. I když zas tak soukromé není. Mandy sem vtrhla, když hledala lesk na rty.

„Neukradlas mi lesk na rty?“ bylo (zcela nepřekvapivě) to první, co řekla. Vždycky mě obviňuje, že jí kradu věci.

„Ne, žádnej pitomej lesk na rty jsem ti neukradla. Máš ho na prádelníku.“

Popadla ho.

„Co to děláš? Píšeš o svým zajímavým životě?“ zeptala se tím nejsarkastičtějším tónem, jakého je schopná, a zabouchla za sebou dveře.

Nenamáhala jsem se s odpovědí. Jako kdyby tohle byl nějakej deník. Mandy nemá ani tušení, jak je moje práce důležitá.

Ale zpátky k dospělým a jejich podivným způsobům. Možná je už znáte odshora až dolů, zprava doleva a skrz naskrz… ale třeba je v nich víc, než si myslíte. A když tomu věnujete čas, abyste si je pořádně prostudovali, možná vás ještě překvapí. Je to jako s tapetama — když se na ně díváte dost dlouho, vidíte čím dál tím víc vzorů.

UŽITEČNÝ NÁPAD

Zkuste rozpoznat za náhodnými skvrnami na svém dospělém určité vzorce. Potom se ocitnete o krok před nimi.

Jsem už dost zkušená v rozboru chování mé mamky. Vím, co se každým ze stovky jejích knoflíků spouští. Mohli byste říct, že za studium mámy jsem dostala diplom. Rozhodně bych si ho zasloužila; vložila jsem do toho spoustu práce, abych si mohla být jistá, že dokážu předvídat každý její pohyb.

Znám všechny mamčiny způsoby a návyky. Jako třeba že každou sobotu vstává dřív než většina z nás, protože ráda pobíhá po kuchyni zcela o samotě, poslouchá svoji oblíbenou hudbu — věci jako třeba skupiny Blur a The Lightning Seeds a Abbu Gold nebo cokoliv od Toma Jonese. V zimě na sobě mívá přes pyžamo tátův starej svetr.

Využívá ten čas pro to, aby si srovnala věci v hlavě. Naučila jsem se, že opravdu tenhle čas pro sebe potřebuje a my ji nesmíme vyrušit. Když ji necháme přemýšlet, je pak po celý den v mnohem lepší náladě.

Co ještě dělá? Ráda žehlí — což je dost zvláštní. Dává si žehlicí prkno tak, aby mohla žehlit vsedě a přitom se dívat na televizi. Tohle je nejlepší doba, když si s ní chci popovídat o čemkoli, co mě trápí, protože je uvolněná. Jako kdyby měla času na rozdávání — možná protože toho má na žehlení pořád spoustu.

Žehlí i pro souseda odvedle, pro pana Coopera (nebo toho starýho pavouka Coopera, jak mu říkáme, protože nosí ty hrozné pantofle a žije sám). Platí jí dvacet liber týdně za to, že mu žehlí košile a kalhoty. Mamka si dává tyhle peníze do poštovní spořitelny a nazývá je „peníze na zlé časy“. Žehlí pro něj už dva roky, takže už musí mít našetřeno přes dva tisíce liber! Jsem zvědavá, co s nimi chce udělat…

Víte, co já bych si přála? Abychom jeli někam, kde je horko, někam jinam než do Brindletonu. Bílý písek, modré nebe, jemné vlnky narážející na pobřeží. Naneštěstí to, že je mamka nazývá penězi na zlé časy, bude asi znamenat, že je střádá na rozumné věci, jako opravu děravé střechy nebo něco podobně hrozného.

Máminy způsoby se nemění, je krásně předvídatelná. Dělá instruktorku v kurzech pilates a aerobic a je osobním trenérem ve fitku, takže ji najdete buďto v centru pro volný čas, nebo v parku, kde s klientem trénuje rychlou chůzi. Když není v těchto místech, bude asi doma prát, žehlit nebo vařit (i když v tom ji moc nepodporuju, protože mamčino kuchařské umění je neuvěřitelně slabé. Je o ní známo, že připeče i vařené vajíčko). Jednou měsíčně nás v sobotu vezme na nákup do Oxfordu a každý pátek večer přichází tetička Julie, aby mamce dělala společnost, zatímco já přespávám u Hannah a Mandy je se svými kamarádkami a Jack spí.

Když si uvědomuju tyhle její zvyklosti, můžu mámu ovládat zcela hravě.

Nemusíte mít takové štěstí; můžete mít dospělého, který běhá z místa na místo a pohybuje se zcela nahodile. Jestliže je to váš případ, snažte se v tom vysledovat nějaký systém — ale možná budete muset využít jenom svůj instinkt a um, abyste zjistili, kdy je nejlepší se k němu přiblížit a kdy naopak vzdálit.

Jsou zjevně vhodné chvíle, kdy se přiblížit k dospělému, jako například když je ve šťastném módu. Ale radím vám provést před plánovaným přístupem k dospělému menší přípravy, které vám zaručí, že bude k vašim požadavkům přístupný.

UŽITEČNÝ NÁPAD

Příprava je důležitá. Nejdřív proveďte průzkum, NENECHÁVEJTE věci náhodě.

Já beru přípravu neobyčejně vážně. Například týden předtím, než se chystáme s mamkou do Oxfordu na náš měsíční nakupovací výlet, začnu doma víc pomáhat, aby byla uznalá a vděčná, když po ní budu chtít nové boty. Funguje to pokaždé, pokud nejsme zrovna na mizině. A tak za to, že párkrát vyluxuju, dostanu boty nebo něco jiného, stejně podstatného pro moje štěstí.

Vím, že u mamky tohle vždycky zabere, protože sama vysávání nenávidí. Ale tohle může nebo nemusí vyústit ve stejnou reakci vašeho dospělého — což je dalším důvodem, abyste se s ním dobře „seznámili“.

VAROVÁNÍ

Můžete se připravovat celé týdny a soudit, že nastala ta správná chvíle k provedení klíčového manévru, ale UVĚDOMTE Si, že dospělí jsou —bohužel — snadno ovlivnitelní ostatními dospělými.

Babička Suttonová (maminka mého táty) si myslí, že děti by mělo být vidět, nikoli ovšem slyšet, a pravděpodobně si přeje, abychom trávili čas bezhlesně nahoře v komíně nebo pod zemí v uhelných dolech. NEEXISTUJE, abych se někdy snažila ovládnout mamku, tak jak si přeju, pokud je nablízku babička Suttonová. Kdykoliv jsem se o to pokusila, pronesla nějakou zbytečnou poznámku o tom, jak bych měla být vděčná, že mám střechu nad hlavou, a mamka s ní hned souhlasila.

Avšak moje tetička Julie je naprostý opak, a proto plně podporuju, aby ji k nám mamka zvala. Vždycky mamce říká, aby nám všechno prominula.

Tetička Julie je už léta zblázněná do chlapecké skupiny Take That, což je myslím důvodem, proč se nikdy nepřestala chovat jako puberťačka. Je to vinou Take That, že přestože je jí už skoro čtyřicet, dosud nenašla toho pravého.

Jak může někdo dospět, když má v ložnici na zdi pořád plakát Garyho Barlowa? V jejím věku, no není to smutné?

Pořád chodí do seznamky na web a je nadšená, když tam najde nějakého úžasného chlapa. Ten, když se s ním pak sejde, nikdy nevypadá jako na fotce na internetu a skoro vždycky se ukáže, že je to blázen nebo zvrhlík.

Když k nám v pátek přijde tetička Julie, donutí mamku, aby vypila aspoň skleničku vína. Pak jí vypráví o svých posledních dobrodružstvích ve světě internetového randění. Myslím, že mamce se historky tetičky Julie líbí — každopádně se jim ráda zasměje. A myslím, že je taky ráda, že sama si nemusí dělat s takovými problémy starosti.

Když tetička Julie dorazí a víno je nalito, ale dříve než já odejdu přespat k Hannah jako každý týden, tehdy se otevře okno mé příležitosti. V tu chvíli není matka ve střehu — a to je nejlepší chvíle, abych pustila barvu, co jsem udělala špatného, protože vím, že tetička Julie to odbude smíchem a přiměje tím mámu, aby udělala totéž.

UŽITEČNÝ NÁPAD

Všichni dospělí se chovají mnohem lépe a rozumněji před ostatními lidmi. Je mnohem menší pravděpodobnost, že se za vámi rozběhnou se sekáčkem na maso v ruce, když budou kolem svědci. V krizových chvílích mějte tohle na paměti.

Nedávno jsem využila otevřené okno příležitosti k tomu, abych mamce sdělila, že jsem jí rozbila její třetí nejoblíbenější náhrdelník. Rozhovor probíhal takhle:

JÁ: Mami, víš, jak nemůžeš najít ten náhrdelník?

MAMKA: Jo, ten s modrejma korálkama.

JÁ: No, on se neztratil. Já jsem ho rozbila, ale bála jsem se ti to říct, tak jsem ho vyhodila.

(Děsivá dlouhá pauza.)

MAMKA: Tomu nevěřím! Kolikrát jsem ti jen říkala, abys dávala na věci větší pozor? Ten náhrdelník jsem měla opravdu moc ráda.

JÁ: Promiň, mami. Neudělala jsem to schválně.

(Další děsivá dlouhá pauza.)

TETIČKA J.: Pamatuješ, Alison, jak jsi mamince pokreslila její nejlepší blůzu rtěnkou? Nikdy se jí už nepodařilo ty čáry vyprat, vzpomínáš?

MAMKA: To mi byly dva! A Katie je třináct, už by měla mít rozum.

TETIČKA J.: No aspoň se k tomu přiznala a omluvila se ti, ne? To my jsme neudělaly, když jsme tátovi rozbily foťák. My jsme to zapřely! Víš, musíš brát věci s nadhledem, Alison. No tak, nalej si trochu vína!

MAMKA (váhavě): No, jsem ráda, že ses omluvila…

Myslím, že já jsem to s mamkou chytla. Vím přesně, jak na ni, což je moc důležitý — z hlediska ovládání.

Nádherný boty za občasný vysávání. Vyváznutí bez trestu za velkej přečin… a přesně takových výsledků můžete dosáhnout i vy jenom tím, že se seznámíte se způsoby svých dospělých, jejich módy a funkcemi. Jakmile víte, jaký stisknout knoflík, máte vyhráno.

Věřte mi, uvidíte, že tenhle průvodce je nepostradatelný.

Koniec ukážky

Table of Contents

Rodokmen

Úterý 28. července: 16.23

Čtvrtek 30. července: 14.20