VÁLEČNÉ PONORKY

1776–1985

Ukážka z elektronickej knihy

Karel Renc

Copyright© 2015 by Stanislav Plášil – nakladatelství VIKING

Copyright© 2014 by Karel Renc

Copyright© 2015 qelb and unknown

Všechna práva vyhrazena. Žádnou část této knihy není dovoleno použít nebo jakýmkoli způsobem reprodukovat bez souhlasu autora či nakladatele.

ISBN: 978-80-7482-165-3 (ePUB)

ISBN: 978-80-7482-166-0 (MOBI)

ISBN: 978-80-7482-167-7 (PDF na CD)

Ponorky, historie a modeláři.

Vysvětlivky a jednotky:

Počátky ponorek

Americká ponorka TURTLE, 1776.

H. L. HUNLEY, 1863.

Před 1. světovou válkou.

Ponorka FORELLE, 1903.

Ruská ponorka MINOGA, 1909.

Německá ponorka U-1, 1905.

První světová válka a meziválečné období.

Ponorka typu Holland – ruský typ AG, loď č. A-5, 1918.

Ruská ponorka KRAB, 1915.

Německá střední ponorka UB-66, série UB-III z 1. světové války.

Německá obchodní ponorka DEUTSCHLAND – U-155, 1916.

Osudy ponorek německého císařského námořnictva 1914-1918:

Francouzká ponorka CURIE – typ ARGO, 1912.

Sovětská ponorka typu DĚKABRIST, 1929.

Sovětský ponorkový křižník IV. série – JISKRA P-3, 1935.

Malé bojové ponorky.

Sovětská střední ponorka typu N, číslo S-7, 1938.

Sovětská ponorka typu M – MALJUTKA, série VI, 1932.

Polské ponorky holandské konstrukce ORZEL a SUP, 1938.

Druhá světová válka.

Sovětská oceánská ponorka typu K, 1940.

Ponorka SOKOL N-97 britské třídy U, zapůjčená za 2. světové války Polsku, 1940.

Ponorky typu ŠČ, pořadové číslo ŠČ 402, 1936.

Francouzká ponorka LA CREOLE – S-606, 1937.

Letadla na ponorkách.

Japonská ponorka třídy I-15, OTSU GATA, 1940.

Francouzký ponorkový křižník SURCOUF, 1929.

Německé ponorky za 2. světové války.

Osudy ponorek německého válečného námořnictva v letech 1939-1945.

Sovětská ponorka pro vědecké účely SEVERJANKA

Projekt 613 – EX WHISKEY, 1958.

Atomové ponorky.

NAUTILUS – první ponorka na atomový pohon, 1954.

Americká atomová raketonosná ponorka George Washington, 1959.

DELTA III, sovětská atomová raketová ponorka z projektu 667DBR (Kalmar), 1972.

Americká atomová stíhací ponorka LOS ANGELES, 1972

TYPHOON – TAJFUN – Projekt 941 (Akula), 1988.

Použitá literatura.

Použité noviny a časopisy

Další knihy nakladatelství VIKING

Edice CONAN

Edice Učte se anglicky s vtipem

Edice Borgentown – město hrůzy

Sci-fi & fantasy

Pohádky

Horory

Humor

Romány ze současnosti

Knihy vzpomínek

Historické romány

Světová klasika

Romantika

Erotika

Napětí

Recepty

Básně

Slovo nakladatele k NEPLATÍCÍMU čtenáři

Ponorky, historie a modeláři.

Kniha a výkresová dokumentace ponorek je určena jednak pro širokou veřejnost a jednak pro modeláře. Materiály o ponorkách byly donedávna velmi málo přístupné. To, co bylo dostupné, bylo velmi nepřesné a často záměrně zkreslené, i když se jednalo o velmi staré konstrukce. Nebyly uváděny problémy při vývoji a stavbě, chyby konstrukcí, konstrukční prvky, dějiny té které lodě a další doklady.

Tak byl uveřejňován vlastně jen bezcenný balast, navíc často jednostranně upravený a idealizovaný. Zapomínalo se na to, že námořníci plavící se na ponorkách trpěli omezeným prostorem, vydýchaným a zkaženým vzduchem páchnoucím zplodinami z výfuků naftových motorů, kyseliny, nedostatkem hygieny, vlhkostí a podobně.

Tito lidé – u všech válčících stran – nejen přinášeli utrpení druhým, ale i sami trpěli a případně i umírali za podmínek, kdy jejich šance na záchranu a přežití byla mizivá. V zimě trpěli stálou vlhkostí a chladem, v létě nadměrným teplem, za plavby nedostatkem spánku a hlavně obrovským psychickým vypětím. Tím vším nemíním ospravedlňovat, co část posádek napáchala mimo běžné válečné akce ve všech válečných konfliktech, které se na naší planetě odehrávaly a odehrávají. Je často pouze věcí náhledu historiků zúčastněných stran a jejich subjektivního názoru, jak hodnotí uplynulé události i jejich aktéry a jakým způsobem je vylíčí.

Faktem je, že postupem času a vývojem techniky docházelo průběžně k pozvolnému vylepšování životních podmínek posádek. Záleželo na konkrétní zemi, která ponorky vyráběla, jakým způsobem se její konstruktéři stavěli k tomu, že lidé musí na ponorkách nejen bojovat, ale i žít. Výsledkem jsou dnešní atomové giganty, kde posádky nejvíce ohrožuje případná porucha atomových reaktorů, požár nebo selhávající lidský faktor. Tyto okolnosti způsobily v posledních letech velké množství různě těžkých havárií včetně ztrát lodí u všech námořnictev.

Pro modeláře by kniha a plánky v ní měly být povzbuzením ke stavbě modelů ponorek i přes bodový hendikep na soutěžích maket, kde jsou právě ponorky hodnoceny podstatně méně pro menší množství detailů. Z tohoto důvodu doposud staví tento typ lodí málo modelářů a na soutěžích se objeví maximálně jedna či dvě lodě. Ty pak nemohou soutěžit mezi sebou a jsou přiřazeny k jinému typu lodí, kde je jejich šance snížena i přes velmi pečlivé provedení. Ponorka svým způsobem připomíná letadlo již z důvodu, že se rovněž pohybuje v třírozměrném prostoru, ale svým provedením leteckou techniku předstihla.

V době, kdy se u letadel započalo hledět na aerodynamiku, byly obdobné prvky u ponorek na velmi vysoké úrovni. Proto na první pohled vynikají u valné většiny z nich jejich hydrodynamické tvary, jež část z modelářů již dávno zaujaly. Postupně docházelo k odstraňování konstrukčních prvků na palubách a věžích, případně i trupu ponorek, způsobujících nežádoucí šum a odpor při plavbě pod hladinou a snižujících rychlost. Tím opět pokleslo množství detailů pro modeláře, když již na ponorkách působících za 2. světové války docházelo k demontáži nebo odklizení různých prvků z paluby před zahájením bojové plavby. Dochází k tomu i na současných atomových ponorkách, jak je vidět na dobových snímcích.

Chtěl bych rovněž poděkovat kamarádům, kteří mi pomohli podklady získat. Největší dík patří panu W. Bochniakovi, A. A. Frolovi, B. Kudličkovi, L. Vaňkovi, M. Rampovi a dalším.

Přeji všem, aby je následující kniha zaujala.

Zájemci o plány ponorek je najdou ve velkém rozlišení na následující stránce:

http://www.qelb.cz/ponorky/

Karel Renc

Vysvětlivky a jednotky:

nm – námořní míle: 1852 metrů

m – metr

k – koňská síla (1k – 0,735 kW)

kabel – desetina námořní míle (185,20 metrů)

t – tuna (1000 kg)

uzel – 1 nm za hodinu

kpt. mar. – kapitan marynarski (polská hodnost)

KLW – vodoryska na plavidle

Metacentrická výška – vzdálenost od tzv. váhového těžiště lodi, které můžeme označit jako G a které se nemění, do například výšky lodních nástaveb které můžeme označit jako M. Čili je to vzdálenost mezi těmito body. Aby byla loď stabilní, musím být M nad G. Z toho důvodu používali němečtí konstruktéři u svých ponorek kýl z  ocelového plechu ve tvaru U a ten byl vyplněn vedle sebe naskládanými plechy a to vše bylo zalito řídkým betonem. Tím podstatně snížili váhové těžiště.

Ponorka Francouze Goubeta

Počátky ponorek

Lidstvo již od pravěku mělo touhu ovládnout jak vzduch, tak i vodu. Ve vzduchu toužilo létat a do vody se chtělo umět ponořit a volně se v ní pohybovat. První, kdo se toho odvažovali, byli různí potápěči.

První zprávy o podobných snahách jsou již od starých Asyřanů. Teoreticky se tímto problémem zaobíral kolem roku 350 před naším letopočtem i Aristoteles. Další se nad touto otázkou se zamýšlel Leonardo da Vinci ve svých studiích. První pokusy s loďmi schopnými plavby pod vodou jsou ale až z počátku 17. století.

Příkladem můžeme uvést Holanďana Cornelia van Drebbela, který předváděl svou primitivní podmořskou loď na Temži králi Jakubovi I., nebo Rusa Jefima Nikonova, jenž svým návrhem ponorky zaujal cara Petra I. Jeho dřevěná ponorka potažená kůží byla spuštěna na vodu v roce 1724. Při zkouškách se však poškodila a smrt ruského imperátora o rok později způsobila, že myšlenka na podmořskou loď zůstala neuskutečněna. Jako dalšího je možno jmenovat Angličana Johna Daye, ten však při pokusech se svým člunem utonul.

První ponorkou, která potopila válečnou loď protivníka, byla americká TURTLE (Želva) v roce 1776. Dalším konstruktérem věnujícím se této problematice byl Robert Fulton. V roce 1800 postavil ponorku Nautilus v Rouenu. Ve stavbě ponorek pokračoval a v roce 1801 postavil druhou ponorku Nautilus II, tentokrát z měděného plechu. Měla již vřetenovitý tvar. Na hladině ji poháněla plachta, pod hladinou ruční pohon. Obzvláště jeho druhá ponorka byla na svou dobu jedinečná. Předvedl s ní i praktické torpédování staré vyřazené lodi. Napoleon Bonaparte jej přesto odmítl, a tak Fulton odešel do Anglie. Angličany jeho ponorka zaujala. V roce 1805 předvedl v Anglii torpédování vyřazené staré lodě torpédem poháněným hodinovým strojem. Tento pokus vynesl konečně Fultonovi odměnu 15 000 liber šterlinků. Začal stavět pro britskou admiralitu třetí ponorku, tu ale nedokončil. V roce 1815 zemřel

V Rusku byla v roce 1834 zkoušena ponorka postavená dle návrhu generála Alexandra A. Šilděra. Opět měla pod hladinou ruční pohon – tentokrát vesly. Dále někteří vynálezci zkoušeli cosi, co bylo spíše potápěcím zvonem. V německém Kielu sestrojil ponorku Wilhelm Bauer. Ta se s ním při zkouškách potopila a on se stěží zachránil. Po několika letech odešel do Ruska a tam v roce 1855 postavil na svou dobu již velkou ponorku. Všechny pokusy s ní byly úspěšné. V den korunovace cara Alexandra II se s ponorkou ponořil a muzikanti na její palubě hráli a zpívali carskou hymnu, slyšitelnou prý do vzdálenosti 150 metrů. Později byla jeho ponorka dopravena do dílen v Ochdě a již se z nich nevrátila. Rovněž za občanské války v USA použil Jih úspěšně ponorku H. L. HUNLEY postavenou J. McClintockem.

Americká ponorka TURTLE, 1776.

Ponorku sestrojil v době americké války za nezávislost farmářský synek David Bushell z Connecticutu. Byla postavena jako plavidlo schopné bojovat proti britským válečným lodím blokujícím americké přístavy.

TURTLE byla vyrobena z dubového dřeva a vyztužena železnými pásy. Spáry byly ucpány koudelí. Venkovní strana byla natřena dehtem. Horní část byla měděná s osmi okénky ze silného skla. Posádku tvořil jeden člověk, jenž ponorku poháněl ručně. Pro pohon vpřed sloužila jedna sada lopatek a pro ponoření druhá sada lopatek. Pro ponoření se vpouštěla voda do zátěžové nádrže. Pro vynoření byla tato voda vytlačována ruční pumpou.

Jejím kapitánem a zároveň i posádkou byl četař Erza Lee. Pocházel rovněž z Connecticutu.

Útočnou zbraní této podvodní lodě byla vodotěsná skříňka, obsahující asi 60 kg střelného prachu. Jeho odpálení zajišťoval hodinový stroj. Skříňka se měla za pomoci vrtacího přístroje upevnit ke dnu nepřátelské lodě a po odplutí ponorky vybuchnout.

První ponorkový útok v dějinách byl podniknut v srpnu 1776. Ponorku dotáhly v noci dvě velrybářské lodě k newyorskému přístavu, kde kotvilo anglické loďstvo. Před přístavem ji odpoutali a četař Lee nastoupil do ponorky a vyplul. Chtěl doplout k anglické vlajkové lodi EAGLE. Situaci mu ale zkomplikoval velmi silný odliv. Ten způsobil, že anglické lodě minul a byl unášen na širé moře. Po velkém fyzickém úsilí se mu ale podařilo doplout zpět k lodi. Při pokusu provrtat dno lodi ale zjistil, že vrtákem na dřevo je to nemožné. Ponorná část anglických lodí byla totiž pobita 4−5 mm silnými měděnými pláty. Ty zajišťovaly, že se na dnu lodí neusazovali mořští živočichové a řasy. Lee provedl ještě několik marných pokusů. S blížícím se ránem ale musel pokusů zanechat a vyrazit směrem k Manhatanu. V plavbě mu pomáhal začínající příliv. Když míjel Guvernérský ostrov, byl zpozorován. Vyrazila k němu bárka obsazená anglickou námořní pěchotou. Když se nebezpečně přiblížila k TURTLE, uvolnil Lee nálož. Angličané při spatření této pro ně podivné věci pro jistotu obrátili bárku zpět k ostrovu. Výbuch vymrštil do vzduchu vysoký sloup vody, dřeva a železa. Lee zanedlouho doplul k Manhattanu a byl uvítán jako hrdina.

O několik dnů později se Lee pokusil o další útok na anglickou fregatu. Byl ale zpozorován hlídkou a musel se vzdálit. O rok později se mu podařil útok na zajatý americký škuner kotvící vedle britské fregaty CERBERUS. Posádka objevila jakési lano u boku škuneru, a spolu s ním vytáhla na palubu i výbušnou nálož v dřevěné skříňce. Ta za okamžik vybuchla a škuner byl zničen.

Za projevenou odvahu a činnost četaře Leeho později vyznamenal americký prezident George Washington.

Takticko-technická data ponorky TURTLE:

Celková výška

2,18 m

Délka

2,5 m

Šířka

1 m

Hloubka ponoru max.

2 m

Posádka

1 muž

Výzbroj

Nálož střel. prachu cca 50 kg

Maketa TURTLE v řezu v monackém muzeu

Plán ponorky TURTLE, 1776

H. L. HUNLEY, 1863.

Ponorka H. L. HUNLEY byla v době občanské války Severu proti Jihu zkonstruhována Jamesem McClintockem. Byla to svým způsobem improvizace na dané téma. Na trup byla použita starší nýtovaná nádrž z ocelového plechu, předtím používaná na vodu. K ní byla přinýtována příď a záď. Pohon obstarávala kliková hřídel procházející prakticky celým tělesem ponorky, kterou otáčela posádka sedící ve stísněném prostoru uvnitř trupu a poháněla tak lodní vrtuli ukrytou v ochranném prstenci, za nímž bylo uchyceno kormidlo. Uvnitř trupu se nacházela příďová a záďová vodní zátěž. Množství vody v nich reguloval velitel ponorky. Z hřbetu ponorky vystupovaly přední a zadní kopule s průlezem a pozorovacími průzory. Za přední kopulí byla větrací roura, jež při ponoření vyčnívala nad hladinu. Jednalo se vlastně o jakýsi primitivní šnorchl. V úrovni mezery mezi přední kupolí a větrací rourou se na boku nacházelo hloubkové kormidlo ovládané opět velitelem ponorky. Ten ovládal i zátěž upevněnou na kýlu ponorky, kterou bylo možné v případu nouze nebo poruchy na odčerpávání vody ze zátěžových nádrží odhodit, a ponorka by potom vyplula nad hladinu. Výzbroj tvořilo tzv. tyčové torpédo, upevněné na přídi ponorky na šestimetrové dřevěné tyči. Torpédo obsahovalo přibližně 40 kg nálož trhaviny.

Od samého počátku to byla smolná loď. Již při zkouškách se několikrát nekontrolovatelně potopila a zahynulo v ní celkem 21 mužů posádek z armády jižní Konfederace. Přesto byla nasazena dne 17. února 1864 do akce proti lodi Seveřanů U.S.S. Housatonic nedaleko Charlestonu. Podařilo se jí celkem nepozorovaně přiblížit k trupu lodi a narazit do jejího boku tyčovým torpédem. Následná exploze loď potopila. Patrně však došlo i k nějakým škodám na ponorce. Ta se sice úspěšně vzdálila, ale z dodnes neznámých důvodů se již na svou základnu nevrátila. I když bylo mnoho pokusů ji najít, byla nalezena a vyzvednuta až v roce 2000. Posádka byla identifikována podle zlatého amerického dolaru, který dostal od své snoubenky velitel ponorky, George E. Dixon, a který mu předtím zachránil život, když jej na bojišti přesně do toho dolaru trefila kulka a mírně jej promáčkla.

Ponorku po vyzvednutí umístili nejprve do velké nádrže s vodou, aby bylo zamezeno korozi. Její trup i přes svou celkovou zachovalost na několika místech mírně poškodily kotvy lodí. Po vyzvednutí z ní odčerpaly kal, usazené bláto a z kosterních pozůstatků bylo zjištěno, že posádka sedí na svých místech u klikového hřídele. To vyvolala spoustu dalších nezodpovězených dohadů o konci ponorky.

Nyní je H. L. Hunley zakonzervována a vystavena v hangáru v přístavu Charleston. Před muzeem Občanské války je vystavena zdařilá kopie této ponorky.

Koniec ukážky

Table of Contents

Ponorky, historie a modeláři.

Vysvětlivky a jednotky:

Počátky ponorek

Americká ponorka TURTLE, 1776.

H. L. HUNLEY, 1863.

Další knihy nakladatelství VIKING