Victoria Boutenko (ukážka)

Venujem svojim deťom – Stepanovi, Sergejovi a Vali.

Victoria Boutenko

Green Smoothie Revolution:

The Radical Leap Towards Natural Health

Copyright © 2009 by Victoria Boutenko

Translation © 2014 by Anna Lackovičová

Cover © 2014 by Emil Křižka

Slovak edition © 2015, 2015 (elektronická verzia) by NOXI, s. r. o.

Všetky práva vyhradené.

ISBN 978-80-8111-256-0

Predslov

Zelené smoothie odštartovalo zelenú revolúciu

Zelená revolúcia v oblasti výživy práve prebieha. Deje sa to vďaka nám všetkým, ktorí sme si obľúbili skvelé zelené drinky. Rozplývame sa nielen nad ich sýtozelenou farbou a mimoriadne priaznivým účinkom na organizmus, ale aj nad ich lahodnosťou a výbornou chuťou, ktoré prekonávajú všetky očakávania. Na prednáškach a seminároch, kde som prezentovala výnimočnosť zelených nápojov, som bola veľa ráz svedkom toho, ako ľudia už po prvom ochutnaní týchto nápojov zmenili svoj postoj. Nechuť a nedôveru k „burinovým živinám“ odrazu vystriedalo preferovanie zelených smoothie – nápojov s jedinečnými chuťovými vlastnosťami. Keď vidím, ako ľudia dočista vylizujú poháre, zdá sa mi, že počujem aj ich príjemné mľaskanie.

Pätnásť rokov som sa pokúšala navádzať ľudí, aby si do svojho denného jedálnička zaradili ovocie a zeleninu. Spomínam si, aké ťažké bolo presviedčať iných o tom, že majú jesť viac surových potravín. V záujme propagácie idey surovej stravy som celé roky každý týždeň prekonávala autom vyše tisíckilometrovú vzdialenosť a v rôznych mestách od San Francisca po Seattle som viedla desaťtýždňové kurzy na danú tému. Po ukončení jedného cyklu nasledovala týždňová prestávka a po nej sa rozbehol ďalší cyklus. Zanietenie mi nechýbalo a dostavili sa aj úspechy. Väčšina mojich poslucháčov sa však iba utvrdzovala vo svojom rozhodnutí zotrvať pri surovej strave.

Len čo sa však objavilo zelené smoothie, situácia sa zmenila. Od augusta 2004, keď som namiešala prvé zelené smoothie, začala popularita tohto nápoja prudko stúpať, a to bez akejkoľvek väčšej reklamy. Tých, ktorí dnes holdujú nápojom typu zeleného smoothie, je v súčasnosti viac ako prívržencov klasickej surovej stravy. Dnes už usmerňujem prípravu zelených smoothie nápojov vo vlastných miestnych džúsových baroch; jeden z nich je dokonca aj pri letisku v Medforde (v štáte Oregon). Zelenému smoothie sa vo svojich reláciách venovali viaceré televízie a ľahostajné neostali ani populárne časopisy. Takmer som spadla zo stoličky, keď som v kine s deťmi zrazu sledovala scénu, ako hrdina Iron Man vyťahuje mixér a pripravuje si zelené smoothie.

Od objavu zeleného smoothie sama denne píjam tento nápoj – teraz už ako jedna z mnohých. Myslím, že pri ňom aj ostanem. Obľúbil si ho každý člen mojej rodiny aj mnohí z našich priateľov. Kamkoľvek sa na svojich cestách zatúlam, nadväzujem kontakt s prívržencami týchto nápojov a načerpávam od nich nové informácie. Vďaka každodennému mixovaniu a listom od čitateľov sa mi podarilo v tejto knihe systematicky spísať najlepšie recepty a zásady týkajúce sa prípravy a konzumovania zelených smoothie nápojov.

Verím, že vás odkrývanie sveta mixovaných zelených nápojov bude baviť a že tu nájdete recepty, ktoré sa na ceste k optimálnemu zdraviu stanú vašimi obľúbenými. Úspešné mixovanie vám želá

Victoria Boutenko

I. Nepopierateľne liečivá sila listovej zelene

1. Zelený rastlinný zázrak

Keď sme na východ slnka čakali v tme, musíme nad ním žasnúť ako nad zázrakom.

Anonym

Vždy, keď čítam o fotosyntéze, dostávam sa priam do vytrženia. Zelené rastliny sú jedinou formou organickej hmoty, ktorá je schopná premieňať slnečné žiarenie na potravu, ktorú konzumujú živé tvory. Bez zelených listov by nebol možný život na našej planéte. Účelom všetkej rastlinnej zelene je produkovať chlorofyl. Aby sa ho vyprodukovalo čo najviac, zelené listy rastú do všetkých smerov a nakoniec im je pod slnkom pritesno. To je dôvod, prečo treba stále orezávať a strihať kroviny, stromy a kosiť trávu.

Chlorofyl je zázračná látka, čosi ako skvapalnené slnečné lúče. Chlorofylová molekula je základ každej organickej hmoty na našej planéte. To znamená, že neexistuje cukor, med, zemiaky, cestoviny, ryža ani chlieb, ktorých pôvod by nevzišiel z molekuly chlorofylu. Všetka energia, ktorú získavame z potravy, pochádza zo slnka. Rastliny účelne zužitkujú cukry vzniknuté z chlorofylu. Keďže však nemajú nohy a nevedia sa samy hýbať, utvárajú svoje plody tak, aby ich sladkosť bola vábivá pre živočíšny svet, teda aj pre hmyz, vtáky... Aj pre ľudí. Tým si rastliny zabezpečujú prenášanie svojich semien. Vzhľad plodov je pre nás vábny. Plody sú krásne sfarbené, sladké a lákavo voňajú. Ďalšia zložka cukrov pochádzajúca z chlorofylu sa odvádza do koreňov. Preto sú niektoré korene sladké, napríklad cvikla, topinambury, zemiaky, repa. Vzhľadom na to sa veľký podiel cukru vyrába z rastlinných koreňov. Je to tak trochu zvláštne. Veď koho a ako už môžu vábiť korene?! Ukryté v zemi, vláknito rozstrapkané a špinavé! Záujem o ne je však obrovský. Majú ho huby, mikróby, améby, baktérie, ktorých prežitie závisí práve od cukru v rastlinných koreňoch. Informáciu o tom, o aké mikroorganizmy v susedstve koreňov ide, poskytuje štúdia Jeffa Lowenfelsa a Waynea Lewisa (Teaming with Microbes, 2006). Tvrdí sa v nej napríklad toto: Na necelú lyžičku dobrej záhradnej pôdy pripadá podľa genetických mikrobiologických ukazovateľov miliarda neviditeľných baktérií, množstvo nakopených a takisto neviditeľných podhubných hýf, tisícky prvokov a desiatky červích nematód.

Všetky tieto mikroorganizmy sú maškrtné a vďaka tomu, že požierajú cukor z koreňov rastlín, sa rozmnožujú. Organickú hmotu, napríklad odumreté živočíchy a rastliny, premieňajú potom na anorganické minerály. Bohatosť pôdy a jej úrodnosť je celkom závislá od aktivity mikroorganizmov. Bez nich by sa pôda zmenila na prach. Povrch koreňov tvoria jemné vlákenká, nazývané rizoidy. Nimi čerpajú rastliny pri nasávaní vody z pôdy aj rozpustené minerálne zložky. Keď sa voda koreňovými vláknami dostane dovnútra koreňových vetiev, prechádza rastlinou a prenáša živiny do všetkých jej častí.

Hlavným zmyslom hromadenia živín v rastline je vyvinúť budúce semená, ktoré budú plniť reprodukčnú funkciu. Pripravenosť na túto funkciu si od semien vyžaduje schopnosť vydržať rozmanité extrémne podnebné podmienky, ako sú mráz, sucho, vietor, dážď a teplo. Popri svojej potrebe silnej imunity a schopnosti prežívať v rozličných podmienkach (vrátane niekoľkohodinového pobytu v živočíšnom či ľudskom tráviacom ústrojenstve) musia mať semená schopnosť prežiť aj mimoriadne dlhé obdobie v latentnom stave – až kým nenastanú vhodné podmienky na ich klíčenie. Nahustenie živín v semene je zárukou jeho prežitia sto až tisíc rokov. O tom, že semená majú exrémne dlhú životnosť, píše vo svojom článku o celosvetovej banke semien (Global Seed Vault, Svalbard, Nórsko) Martha Hunter Shepardová. Tvrdí, že najodolnejšie dlhožijúce semená, aké poznáme, má trávovitá rastlina cirok. Doslova: Jestvujú isté dôkazy, že za optimálnych podmienok sú semená ciroku schopné pretrvať v latentnom stave až 20 000 rokov. (Shepard, M. H.: Banking on the Future, Rhodes Magazine, 15, 2008). Až do klíčenia si semená musia udržiavať dostatok energie na to, aby mohli tvoriť výhonky a následne prežiť ako rastliny. Neraz vidíme, ako vyrašené steblo prerazí cez hrubú vrstvu asfaltu alebo odsunie kameň či odvalí hrudu zeme. Výhonky musia byť schopné prežiť, aj keď ich prišliapnu ťažké zvieratá alebo ich nejaké tvory obhryzú. Ak sa semenám nedostáva správna výživa, nemôžu rastliny rásť. Preto vyvinú maximálne úsilie, aby si neprestajne dopĺňali svoje podzemné zásoby mikroorganizmami a prostredníctvom nich získavali minerály.

Rastliny si hromadia živiny dlho predtým, ako sa začnú formovať ich semená. Na hromadenie a uskladnenie živín používajú listy. Tým sa listy stávajú najvýživnejšou potravou na zemi. Keďže semená naozaj oplývajú živinami, rastliny robia všetko možné, len aby im ich niečo nezožralo. Preto ochraňujú svoje listy tak, že ich okrem živín zásobujú aj všemožnými inhibítormi – alkaloidmi a inými látkami, aj jedovatými.

Najvhodnejší čas na zber zelenej zeleniny je obdobie pred utváraním semien, lebo práve vtedy obsahujú listy najviac živín. Po zakvitnutí rastliny sa už živiny začnú sústreďovať v semenách.

V čase vývoja semien neostávajú už v listoch takmer nijaké živiny. Listy žltnú, hnednú, horknú a strácajú jemnosť, nakoniec opadnú z rastliny, čím sa zvyšok živín dostáva nazad do zeme a až do ďalšieho vegetačného obdobia nastáva pre rastlinu oddychový čas.

V nasledujúcej kapitole sa zameriame na to, prečo zázračné živiny z vňatí a listov, teda zo zelených častí rastlín, predstavujú takú nevyhnutnosť pre naše zdravie.

2. Zelené rastliny, kľúčová zložka ľudskej potravy

Pravdu poznávame nielen rozumom, ale aj srdcom.

Blaise Pascal

Už ste si všimli, koľko zelených listov rastie na tejto planéte? Myslím si, že odhadnúť celé to množstvo zelenej hmoty na Zemi ani nie je možné. Viem len to, že zelená farba na svete prevažuje a je to tak vďaka lístiu.

Keď je niečoho dostatok, a tak je to aj v prípade zelene, máme sklon pokladať to za čosi, čo nie je dôležité. Nakoniec si to prestaneme všímať. Pre mnohých z nás sa v našich hektických životoch zeleň zredukovala na zložku prírodnej scenérie. Niektorí ľudia považujú zelené rastliny za potravu živočíchov. V bežnom ľudovom chápaní je zelené rastlinstvo čímsi, čoho sa treba rýchlo zbaviť – lístie pohrabať, trávu pokosiť, burinu vytrhať. Aspoňže sme už konečne začali považovať za samozrejmosť zeleninu na našich tanieroch.

Zelené listy sú životne dôležité pre všetky tvory na našej planéte, vrátane ľudí. Pre ľudskú existenciu sú také nevyhnutné ako voda, vzduch a slnečné žiarenie. V tejto oblasti som uskutočnila veľa výskumov a dospela som k záveru, že skladba našej konzumovanej zelenej zeleniny v obrovskej miere zodpovedá ľudskej potrebe živín. Listová časť zeleniny obsahuje všetky základné minerály, vitamíny aj aminokyseliny, ktoré ľudia potrebujú na to, aby boli zdraví. Jedinou živinou, ktorá nie je v zelenine, je vitamín B12. Viac informácií o tom nájdete v mojej knihe z roku 2005 Zelená pre život (v slovenčine vyšla roku 2013).

V rozsiahlej miere sa potvrdilo, že už v začiatočných fázach vývoja ľudskej spoločnosti bol človek odkázaný na zelenú potravu. Na základe archeologických výskumov sa dokázalo (píše o tom Noel T. Boauz v knihe Quarry: Closing in on the Missing Link, 1993), že kostry pravekých ľudí pochádzajú z východnej Afriky. Tam bolo v praveku podnebie tropického dažďového lesa. Na základe štúdia kostí dospeli vedci k presvedčeniu, že prístreškom pravekých ľudí boli koruny stromov. Skúmaním chrupu, najmä stoličiek, zubov s hrubou sklovinou, sa preukázalo, že prehistorický človek sa živil zelenou rastlinnou potravou, ktorú konzumoval spolu s plodmi, kvetmi, semenami, kôrou a hmyzom (píšem o tom vo svojej knihe z roku 2007 Dvanásť krokov k surovej strave; vyšla v češtine v roku 2010).

Až po raný stredovek prevládali rastliny z čeľade kapustovitých. Nemecký vedec P. Hanelt vo svojom článku z roku 1998 o zaniknutých kapustovitých rastlinách tvrdí, že mnoho divorastúcich kapustovín bolo rozšírených po celej Európe ešte v 16. – 19. storočí a že slúžili ako liek proti skorbutu. Aj iní vedci (G. R. Fenwick, R. K. Heaney a W. J. Mullin) tvrdia, že rastlinám, ako sú kapusta, reďkovka, repa, horčica či chren, sa v celej Európe v 16. storočí skvele darilo. Kapustu si dokonca cenili ako liek na všetky choroby.

V mojej knihe Dvanásť krokov k surovej strave podrobne rozoberám tisícročia trvajúcu prepojenosť ľudskej potravy so zeleninou. Ľudia v priebehu svojich dejín konzumovali prevažne neškodné produkty z úrodnej a na plnohodnotné živiny bohatej zeme. K dramatickej zmene v stravovaní došlo približne pred 180 rokmi v dôsledku priemyselnej revolúcie. Popri technickorevolučných novinkách (parný stroj, železnica, šijací stroj, mechanizácia práce a továrenská výroba) sa objavili aj tri zásadné novinky v potravinovej oblasti: konzervovanie, rafinácia cukru a mletie bielej múky. Tieto tri inovácie spôsobili zmenu v spôsobe ľudského stravovania. Ľudia na jednej strane nadšene prijímali vyhovujúce lacné a „progresívne“ spôsoby stravovania, ale na druhej strane čoraz viac ochudobňovali svoju stravu o plnohodnotné potraviny, najmä o zeleninu. Vysokohodnotné prírodné potraviny nahrádzali bielou múkou, bielym cukrom, stuženými nasýtenými olejmi, umelými prídavnými látkami a ďalšími spracovanými potravinami, vyrábanými v stále väčšom rozsahu.

Časom konzumovanie spracovanej a prevažne tepelne upravenej potravy tak zovšednelo, že ju všetci začali považovať za čosi také samozrejmé ako bicykel alebo elektrina. Bol to pre civilizovaný svet taký symbol pokroku, akým je dnes počítač alebo mobil. Nikomu ani len na um nezišlo, že tieto nové potraviny sú síce bohaté na kalórie, no chudobné na živiny. Naopak, mnohí konzumenti sa domnievali, že konzervované, kultivované či inak upravené a spracované potraviny sú stráviteľnejšie než tie plnovýživné prírodné. Keď sa u ľudí začali objavovať symptómy rôznych deficitov, nedávali spočiatku svoje choroby do súvisu so svojimi novými stravovacími zvyklosťami. Živinový nedostatok sa prehlboval objavovaním a uplatňovaním syntetických hnojív, konzervantov a iných chemikálií so skrytou toxicitou. Po niekoľkých desaťročiach sa ako priamy dôsledok konzumu potravín s nedostatkom základných živín objavili avitaminózy, ktoré sa vystupňovali do takých chorôb, ako sú skorbut, rachitída, beri-beri a pelagra. Každá z nich dosiahla rozsah epidémie a umreli na ňu tisíce ľudí. Napríklad v roku 1915 umrelo v USA na pelagru viac ako desaťtisíc ľudí.

Väčšina lekárov vtedy ešte nevidela príčinu týchto chorôb v nedostatku živín, preto sa aj ich liečenie orientovalo iným smerom, nie na úpravu životosprávy. V priebehu priemyselnej revolúcie nastal obrovský pokrok aj v oblasti chémie, vrátane farmakológie, nuž lekári pomáhali svojim pacientom tak, že im predpisovali čoraz viac rozmanitých liekov. Žiaľ, neuvedomovali si, že mnohé lieky stimulujú absorpciu životne dôležitých látok a ešte viac prehlbujú nutričný deficit. Dnešný výskum sa zameriava aj na objasnenie toho, ako účinok liečiv spôsobuje vznik nedostatku živín v ľudskom tele. Napríklad železo, jeden z najdôležitejších minerálov potrebných pre ľudské zdravie, sa dá získať z mnohých živočíšnych aj rastlinných potravín, no napriek tomu sú prípady jeho deficitu pomerne bežné. Počet postihnutých je alarmujúci. Podľa štatistiky v časopise Weekly Report bolo len v USA v rokoch 1999 – 2000 postihnutých práve týmto deficitom približne 7,8 milióna dievčat a mladých žien, ako aj 700 000 batoliat.

Dr. Daphne A. Roe vo svojej knihe o medikamentózne vyvolanej nedostatočnosti živín (1978) upozornila na to, že nedostatok železa zapríčiňujú bežne užívané lieky, ako aspirín, antacidá (lieky na zníženie kyslosti žalúdka) či antibiotiká. Obohatením jedálnička o zeleninu, ktorá obsahuje železo (áno, aj špenát), môžeme túto najrozšírenejšiu formu nutričnej nedostatočnosti eliminovať a azda si natoľko zvýšime imunitu, že nebudeme potrebovať nijaké lieky.

Dnes je všeobecne známe, že pôvodnou príčinou takých chorôb, ako sú skorbut, beri-beri, pelagra a rachitída, bol práve nedostatok živín. Už v časoch objavnej moreplavby sa prišlo na to, že skorbut sa dá spoľahlivo liečiť, dokonca aj odvrátiť, obohatením jedálnička postihnutej, respektíve ohrozenej osoby o čerstvé ovocie a zeleninu. Aj tak však až do konca devätnásteho storočia typickou liečbou skorbutu bolo prečisťovanie slanou vodou, púšťanie žilou, užívanie sulfónamidov, pitie octu a vtieranie ortuťovej mastičky do rán. Nie div, že dvesto rokov pred objavom vitamínu C umreli na skorbut dva milióny námorníkov. Prekvapujúce je však to, že až v nasledujúcich dvoch storočiach veda len postupne objavovala, že aj rozličné nepríjemné moderné choroby sa dajú liečiť práve obohatením potravy o čerstvé organické látky. Na postupnosť v odhaľovaní týchto súvislostí upozornil v roku 2003 Stephen R. Brown.

V devätnástom storočí začal mať nedostatok živín masový rozsah a rozličné avitaminózy i toxické prejavy globálne zachvátili značnú časť populácie. Stalo sa to aj vplyvom zvýšeného užívania chemicky vyrobených liekov, v dôsledku zvýšenej konzumácie tepelne upravovaných jedál a celkovým rozšírením používania chemikálií v dennom živote. Práve nedostatok živín a toxicita majú hlavný podiel viny na výraznom zhoršení zdravia obyvateľstva. Značne sa zvýšil výskyt degeneratívnych chorôb a priam explozívne vzrástol počet onkologických pacientov.

S najstaršou zmienkou o rakovine sa stretáme už na egyptskom papyruse z obdobia medzi rokmi 3000 až 1500 p. n. l. Podľa Dr. Maxa Gersona, autora prípadových štúdií na základe klinických experimentov, rakovina až do nástupu priemyselnej revolúcie zostávala iba pomerne zriedkavou chorobou. V devätnástom storočí ju už diagnostikovali mnohým ľuďom a počet chorých sa prudko zvýšil aj v rozvojových krajinách. Okolo roku 1900 zomrelo na rakovinu zo 100 000 ľudí až 64. Už to bolo dosť, no mortalitný trend sa zvyšoval a uvedené číslo sa do roku 2000 strojnásobilo, ako v decembri konštatoval článok v časopise U. S. News and World report. V roku 2010 sa rakovina stala hlavnou příčinou úmrtí na celom svete (upozornil na to už v roku 2008 N. Mulcahy v článku uverejnenom v Medscape Medical News).

V súčasnosti konzumujeme stále viac spracovaných potravín a tomu zodpovedá aj všeobecne horší zdravotný stav obyvateľstva. Dramatický skok k horšiemu môžeme pozorovať už v priebehu života jednej generácie. Mám vyše päťdesiat rokov a už pozorujem, ako to zdravotne ide s mládežou dolu vodou. Uvediem zopár príkladov. Keď som ja chodila na strednú školu, mal zo všetkých štyridsiatich žiakov v našej triede okuliare len jeden jediný chlapec. Nik nenosil ortodončnú protézu (vtedy sa tomu hovorilo „zubný strojček“) a obézne bolo iba jedno dievča, ktorému sa za to všetci ostatní posmievali. Prednedávnom som istý čas učila na miestnej strednej škole. Všimla som si, že okuliare, síce veľmi štýlové, nosí až tretina žiakov. Veľa ich nosí zubné „rovnátka“, viacerí trpia nadváhou a mnohí majú akné. Moje zhrozenie vyvrcholilo, keď mi triedny prezradil, že niekoľkí zo študentov trpia poruchou koncentrácie, pričom dosť z nich užíva lieky, niektorí aj antidepresíva. Je zrejmé, že proces zhoršovania zdravia mládeže má tendenciu pokračovať ďalej, ba i stupňovať sa.

Väčšina z nás je siedmou generáciou, ktorá sa živí prevažne spracovanou potravou. Biela múka, biely cukor, potravinové doplnky a rôzne iné zložky priemyselne spracovanej potravy prispievajú k nedostatatku živín a k intoxikáciám, ktorými trpia dnešní ľudia. Som presvedčená, že zníženie zastúpenia zeleniny v našej strave je tým najškodlivejším krokom, aký ľudstvo v priebehu svojich dejín urobilo v súvislosti so zdravím. Žijeme v 21. storočí a stav je taký (reč je o Amerike, ale v európskych krajinách to nie je o nič lepšie), že u 50 % ľudí sa prejavuje nedostatok jednej alebo viacerých najdôležitejších živín a u vyše 80 % nedostatok jednej alebo viacerých životne dôležitých (tzv. esenciálnych) látok. Konštatuje to nedávna štúdia USDA (United States Department of Agriculture), ktorá je zverejnená na internete. Deficiencií stále pribúda, kumulujú sa a už dosiahli taký rozsah, že sa v dôsledku toho začali meniť aj naše kostrové a tvárové črty. Napríklad nedostatok vápnika, vitamínu D a iných esenciálnych látok spôsobuje, že pribúdajú prípady ľudí s nedostatočne vyvinutými tvárovými kosťami. To spôsobuje, že sa ľuďom scvrkávajú čeľustné oblúky, v dôsledku čoho sú zuby príliš nahustené, zavadzajú si a v konečnom dôsledku rastú nakrivo. Dr. W. A. Price roku 2003 vo svojom článku o súvise nutričnej nedostatočnosti s fyzickou degeneráciou to hodnotí ako typický prejav neprimeranej starostlivosti o výživu detí zo strany rodičov. Veľa mladých ľudí má také úzke a krátke čeľuste, že v ústnej dutine jednoducho nie je dosť miesta na všetky zuby. Mnohí dospievajúci (dievčatá aj chlapci) si musia dať vytrhnúť zuby múdrosti, hoci sa im nekazia. Dokonca v mnohých prípadoch aj po bolestivom vytrhnutí všetkých štyroch zubov múdrosti zostávajú čeľuste stále priúzke pre ostatné zuby. Bežnou vecou u mladých sú potom ortodončné protézy („strojčeky“), zabraňujúce krivému rastu nahustených zubov.

Pred rokmi som čítala knihu Prežitie v 21. storočí (Viktoras Kulvinskas, 1981). Autor v nej vyslovuje hypotézu, že malé ušné lalôčiky svedčia o oslabenej genetickej dedičnosti. Strávila som nekonečne veľa hodín v knižniciach a hľadala som v archívoch fotografie z celého sveta, ktoré boli urobené za posledných 150 rokov. Dospela som k tomu, že na západe sme svedkami zmenšenia ušných lalôčikov pri každej generácii. Základnou zložkou tvorby ušných chrupaviek, a vlastne všetkých chrupaviek v ľudskom tele, je vitamín K. Zhodou okolností práve tento vitamín sa nachádza takmer výlučne v zelených listoch. Keď matky v tehotenstve nekonzumujú dosť zeleniny, deťom sa nedostáva dosť vitamínu K a od generácie ku generácii sa rodia deti s ušami o čosi menšími. Napadlo mi, že nedostatkom vitamínu K môžu trpieť aj iné z našich orgánov obsahujúcich chrupavky. Šokujúce sú fakty: problémy s chrbticou má 31 miliónov Američanov (konštatuje to štúdia A. Kugela o syndróme karpálneho tunela a o chronických bolestiach chrbta, uverejnená v Medical News Today roku 2005) a výmenu kolenného kĺbu podstúpi ročne 200 000 Američanov (štúdia D. Hecka v Medical Care roku 1998). Jedno i druhé súvisí s nedostatkom vitamínu K a je dôsledkom deficitu zeleniny v našej strave. Bez pravidelného príjmu vitamínu K nemôže byť človek úplne zdravý.

Nedostatok vitamínu K vedie k nasledovným zdravotným problémom:

rakovina kože

rakovina pečene

prisilná menštruácia

krvácanie z nosa

hemorágia

sklon k podliatinám

osteoporóza

hematómy

Okrem toho môže byť nedostatok vitamínu K príčinou vrodených porúch, ako sú:

skrátené prsty

deformácia uší

deformácia nosovej chrupavky

nedostatočne vyvinutý nos, ústa, líca

mentálna retardácia

defekty miechy

Bohužiaľ, vitamín K je zo všetkých vitamínov najmenej preštudovaný, čo sa konštatovalo roku 2003 v ročenke USDA. A pritom týmto dôležitým prehliadaným vitamínom oplývajú všetky zelené listy.

Vitamín K je jednou z množstva živín, ktoré sú dôležité pre naše telo. Dnešný nutričný deficit aj rozličné vyskytujúce sa intoxikácie organizmu predstavujú výkyv, ktorý je možné rýchlo uviesť do normálu. Tým, že do svojho jedálnička opäť zaradíme zeleninu, môžeme spomaliť alebo zvrátiť úpadok nášho zdravotného stavu. Najlepšou cestou k tomuto cieľu je zelené smoothie.

Table of Contents

Predslov Zelené smoothie odštartovalo zelenú revolúciu

I. Nepopierateľne liečivá sila listovej zelene

1. Zelený rastlinný zázrak

2. Zelené rastliny, kľúčová zložka ľudskej potravy

II. Recepty na zelené smoothie

Doslov

Prílohy