Julinka a její zvířátka – Chůvy v akci

Ukážka z elektronickej knihy

také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.fragment.cz

Rebecca Johnson

Julinka a její zvířátka – Chůvy v akci – e-kniha

Copyright © Fragment, 2015

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Věnováno Maddy a Samovi,

na které jsme moc pyšní.

JRx

Ahoj! Jmenuju se Julie. Je mi deset.

A jsem skoro veterinářka!

Vsadím se, že si říkáte, jak může být teprve desetiletá holka skoro veterinářka. Ale vlastně je to docela jednoduché. Moje mamka je veterinářka. Dívám se, jak pracuje, a pořád jí pomáhám.

Vůbec to není tak těžké, víte…

Kapitola 1

Veterináři mají rádi jaro

Ráno jsem se vzbudila hodně brzy. Zuzka u nás zůstala přes noc, abychom mohly i s mojí maminkou vyrazit co nejdřív. Mamka teď hodně jezdí po okolí, protože je jaro a spousta zvířat má mláďata, která musí někdo prohlédnout.

Ze všeho nejdřív maminka pojede na farmu k Novákovým, kde bydlí naše kamarádka Míša. Mamka k nim teď bude jezdit často, protože všechny jejich krávy budou mít brzy telata a některé z nich budou potřebovat naši pomoc, hlavně ty, co jsou březí poprvé.

Zuzka a já smíme na farmě zůstat celý týden, protože máme prázdniny. Jede s námi i můj bráška Max, protože Míša má bráchu, který je stejně starý jako on. Hrozně miluje dinosaury, stejně jako Max. Ach jo.

Každopádně jsem si ale jistá, že pan Novák bude moc rád, že mě bude mít k ruce celý týden. Ví, co všechno jako veterinářka dovedu, a navíc budu moci na všechno dohlédnout, zatímco mamka bude u jiných pacientů.

„Julie, už budete nachystané?“ zaklepala mamka na dveře.

„Zuzi, už bys měla vstávat.“

Dloubla jsem do Zuzky nohou a dál jsem se pokoušela zavřít svoji nacpanou veterinářskou brašnu. Ve skutečnosti je to tátův rybářský kufřík, ale jemu by určitě nevadilo, že jsem si ho půjčila. Zuzka spala na matraci vedle mojí postele. Neviděla jsem z ní nic než její blonďaté vlasy vyčuhující ze spacáku. Její matrace byla obklopená nejrůznějšími věcmi, které jsem musela odsunout, aby pro ni na podlaze bylo místo. Pak jsem si všimla, že vedle Zuzčiny hlavy leží pinzeta, a přihodila jsem ji do svojí brašny.

Zuzka se posadila a s rozespalým úsměvem si z očí odhrnula pramen vlasů. Vypadala, jako by právě strávila snad celou hodinu v koupelně. Její růžový kufr s kytičkami stál u dveří a na něm ležela pečlivě složená hromádka oblečení. Jak jen to dělá?

Rychle jsme se oblékly a zhltly trochu cereálií k snídani. Máma s tátou zatím venku do auta nakládali všechny veterinářské potřeby. Táta se s Maxem dohadoval o tom, kolik krabic s dinosaury si Max vezme s sebou. Protáhla jsem se okolo nich a uložila do auta svoji veterinářskou brašnu a Zuzčin kufr.

„Ty si nebereš žádné oblečení?“ zeptala se Zuzka.

„Jejda!“ Pelášila jsem zpátky dovnitř a popadla džíny, košili, pár kalhotek a kartáček na zuby. Už jsem neměla čas hledat tašku.

Zrovna když se táta chystal kufr auta zavřít, přiběhla jsem a hodila nahoru své věci. Podíval se nejdřív na kartáček, který přistál mezi dinosaury, pak na mě a zavrtěl hlavou. Vtom si všiml mojí veterinářské brašny.

„Počkat!“ řekl. „Není to můj…“

„Nasedat, Juli,“ zavolala máma z předního sedadla. „Už musíme vyrazit.“

Koukla jsem na tátu a pokrčila rameny. Jen si povzdechl a kufr zavřel.

Zamávali jsme mu na rozloučenou a vyrazili. Tyhle prázdniny budou skvělým veterinářským cvičením. Otevřela jsem svůj zápisník. Už dopředu jsem si připravila seznam všech zvířat, která žijí u Novákových.

Když jsme přijeli, Míšin bráška Jirka už na nás čekal u brány. Na oba sloupky brány postavil jednoho plastového tyranosaura. Max se rozřehtal a začal mávat svým triceratopsem. Naštěstí mamka zastavila a pustila ho ven z auta. Jestli se těch dvou nějak nezbavíme, bude to hodně dlouhý týden.

Když jsme dojely až k domu, viděla jsem Míšu, jak se opírá o ohradu a povídá si s tátou, který se zrovna díval na jednu velkou černobílou krávu. Bylo na ní jasně vidět, že bude mít brzy telátko.

„Už to nebude dlouho trvat,“ poznamenala mamka, když jsme došly až k nim.

„To určitě ne,“ přitakal pan Novák a pohladil krávu po hladké srsti. „Jenom doufám, že bude všechno v pořádku, přece jenom je to její první tele.“

Pan Novák svoje krávy zbožňuje. Zrovna tahle kráva, Bella, získala už spoustu cen na různých výstavách. To znamená, že její telata budou hodně cenná.

„Jedna z našich ovcí porodila v noci trojčata!“ hlásila nám Míša nadšeně. „Jsou ve stodole. Pojďte se podívat.“

„Tři jehňátka!“ radovala jsem se. „Na ty se podívám moc ráda.“

„Neměly bychom si nejdřív vyndat věci z auta?“ zeptala se Zuzka.

„Klidně si je vezměte až později,“ usmála se mamka. „Půjdu teď panu Novákovi pomoct ke kravám s postřikem a taky musím prohlédnout ta jehňata, takže máte spoustu času.“

„Proč bude tvoje mamka stříkat krávy?“ ptala se Zuzka udýchaně, když jsme uháněly ke stodole. „Vždyť v noci pršelo, tak je snad nemusí mýt, ne?“

Míša i já jsme se zastavily, protože když člověk běží, nemůže se pořádně smát.

„Ale Zuzi, ona jim chce dát odčervovací postřik. Dělala jsem to s ní už mockrát.“

Ještě že jsem měla v zadní kapse zatrčený svůj zápisník. Veterináři musejí být připravení na všechno. Vytáhla jsem ho a nalistovala jsem obrázek, který jsem si před časem nakreslila.

„Tímhle jim podají odčervovací látku. Musí dohlédnout na to, aby ho dostaly úplně všechny krávy a každá stejné množství.“

„Ble, to je hnus. Jen si představ, že ti někdo do krku nacpe takovou hadičku. Ještě že nám máma dává všechny prášky ve čtverečku čokolády.“

„I to musí veterinář umět,“ zasmála jsem se.

„No, je pravda, že bych radši byla ten veterinář než ta kráva,“ chichotala se Míša.

Kapitola 2

Veterináři rádi pomáhají i lidem

Všechna zvířata jsou krásná. To už vím. Ale ta tři jehňátka, která se ve stodole choulila u svojí mámy, byla prostě to nejrozkošnější, co jsem kdy viděla. Byla maličká, čistě bílá a měla drobounké čumáčky.

Všechny tři jsme tiše seděly na zemi a pozorovaly je.

„Asi je nezvládne všechny tři nakrmit, takže jim budeme muset dávat umělou výživu lahvičkou,“ vysvětlila nám Míša. „Ze začátku je to legrace, ale brzy to člověka začne nudit. Docela to trvá, než se namíchá všechno mléko a tak.“

„Já to udělám!“ vyhrkla jsem. „Budu to dělat každý den. Mě to bavit nepřestane, určitě ne.“

V tu chvíli za námi přišli máma s panem Novákem.

„Mami, budou ta jehňátka potřebovat krmení lahvičkou? Můžu se o to postarat? Můžu si nachystat rozvrh a pojmenovat je a…“

„Ne tak rychle, Juli. Nejdřív se na ně podívám a pak pan Novák rozhodne, co je potřeba udělat.“

Netrpělivě jsem kroutila prsty a dívala se, jak mamka opatrně bere do rukou jedno jehňátko po druhém. Ta má štěstí. Už se nemůžu dočkat, až budu opravdová veterinářka.

„Tahle z nich bude nejslabší,“ řekla máma a podala panu Novákovi to nejmenší jehně. „Už teď je vidět, že ta dvě nad ní mají navrch. Zatím vypadá dobře, ale brzy začne zaostávat. Nemáte tady nějakou ovci, která porodila jen jedno jehně?“

„Bohužel, tahle rodila jako první,“ řekl pan Novák. „Další jehňata se narodí nejdřív za týden.“

Otočila jsem se k Zuzce a šeptem jí vysvětlovala: „Občas když nějaká ovce nedokáže své jehně nakrmit, může ho stejně dobře krmit jiná ovce se stejně starým mládětem. Ne vždycky se ale povede, aby to nové jehně přijala.“

Zuzka s ustaraným výrazem hladila jehně v mámině náručí.

„Z toho Marta nebude mít radost,“ poznamenal pan Novák. „Už tak toho má tento týden na práci víc než dost.“

V tu chvíli už jsem se nedokázala dál ovládat. „Já tady přece budu celý týden, pane Nováku,“ skoro jsem vykřikla. „Můžu si to vzít na starost sama. Vždyť jsem přece skoro veterinářka, ne, mami? Stačí, když mi řekneš, co mám dělat, a já…“

Pan Novák se podíval na mamku a pak na mě. Vypadal, že ho moje nadšení trochu překvapilo.

„O tom si musíš promluvit s Martou, až se vrátí z města. Uvidíš, jestli bude chtít, abys jí pomohla.“

„Dobře. Zeptám se jí. Budu jí co nejvíc pomáhat, slibuju.“

Míša a Zuzka směrem k panu Novákovi horlivě přikyvovaly. Já jsem ale měla přesto pocit, že to bude chtít ještě trochu přemlouvání.

Koniec ukážky

Table of Contents

Kapitola 1 Veterináři mají rádi jaro

Kapitola 2 Veterináři rádi pomáhají i lidem

Tipy pro Vás a Vaši čtečku: