Otázky a odpovědi

PRO KLUKY

dospívání, láska, sex

(ukázka)

také v tištěné verzi

Objednat můžete na

www.fragment.cz

Gerald Drews, Petra Hirscher

Otázky a odpovědi PRO KLUKY – dospívání, láska, sex – e-kniha

Copyright © Fragment, 2015

Všechna práva vyhrazena.

Žádná část této publikace nesmí být rozšiřována

bez písemného souhlasu majitelů práv.

Obsah

KAPITOLA 1

Tvoji nejbližší:

ty, tvoje rodina a přátelé

Kdy vlastně začíná puberta? • Podle čeho poznám, že jsem v pubertě? • Je normální, že mám tak rozdílné a zmatené pocity? • Jsem sobec, když se často zaobírám sám sebou? • Jak se ze mě stane správný muž? • Jak mám dosáhnout toho, aby mě rodiče brali vážně? • Musím se rodičům se vším svěřovat? • Proč o mně někteří říkají, že jsem maminčin mazánek? • Jak často smím chodit na diskotéky? Kdy a na jak dlouho můžu večer ven? • Co mám dělat, když už se mi nechce chodit do školy? • Kdy se mohu odstěhovat z domova? • Otec má přítelkyni – jak to dopadne s naší rodinou? • Moji rodiče se chtějí rozejít – co teď? • Rodiče jsou rozvedení – a co teď? • Kam a ke komu půjdu po rozvodu?

KAPITOLA 2

Toto není knížka se sedmi pečetěmi:

ty a tvoje tělo

Malý rozdíl – jak to, že existují chlapci a dívky? • Jak moc se odlišují chlapci od dívek? • Jak vypadají chlapecké a dívčí pohlavní orgány? • Musím se za své tělo stydět? • Jak je to vlastně s hormony? • Proč mi najednou tak legračně přeskakuje hlas? • Jak funguje vagina? • Co se děje se ženou při menstruaci? • Odkdy můžu zplodit dítě? • Jak funguje můj penis? • Co je to ejakulace? • Skvrny od spermatu – trapas? • Co mám dělat, když se za svoji erekci stydím? • Není můj penis příliš malý? • Nemohu stáhnout předkožku přes žalud – co s tím? • Jsem perverzní, když se uspokojuju sám? • Kdy je člověk impotentní?

KAPITOLA 3

Tělo & duše:

od kultu těla k tělesné kultuře

Jak dosáhnu toho, abych byl vždycky „cool“? • Kolik péče a hygieny musím věnovat svému tělu? • Odkdy se musím holit? • Jak se mám správně oholit? • Co mám dělat s pupínky? • Žádný sport – anebo si raději sport užít? • Je kouření erotické?

KAPITOLA 4

Malá ochutnávka:

první kontakt s opačným pohlavím

Kdy jsem zralý pro vztah s dívkou? • Jak působím na dívky? • Nejsem náhodou zaostalý? • Jak mám dívku oslovit? • Proč se dívky někdy chovají tak divně, když je oslovím? • Podle čeho poznám, že jsem se zamiloval? • Existuje láska na první pohled? • Je rozdíl mezi zamilovaností a láskou? • Je třeba k líbání ovládat nějaké techniky? • Jak se sbírají sexuální zkušenosti, o kterých všichni mluví? • Je možné se naučit lásce stejně jako třeba angličtině? • Je vůbec nutné s někým žít? • Je možné, že nejsem hoden lásky a jsem tak navždy odsouzený zůstat sám? • Může být láska hřích?

KAPITOLA 5

A je to tady:

chodíme spolu

Co to znamená, chodit s někým? • Jak poznám, jestli to moje přítelkyně se mnou myslí upřímně? • Na co je třeba si v partnerství dávat pozor? • Proč je má přítelkyně tak často náladová? • Má moje přítelkyně právo mě vychovávat – a obráceně? • Kolik hádek unese láska? • Kolik seberealizace unese láska? • Co si mám počít s erotickými pocity vůči partnerce? • Jak je to s přátelstvím a sexem? Jak daleko mohu zajít? • Kdy jsem zralý na první sex? • Od kolika let u mě může moje přítelkyně přespat? • Moji rodiče si nepřejí, abych se svou přítelkyní spal. Mají právo mi do toho mluvit? • Může se stát mou přítelkyní dívka, která už spala se spoustou kluků? • Odkdy můžeme s přítelkyní společně bydlet? • Jak moc otevřený může být vztah dvou lidí? • Je možné chodit současně se dvěma dívkami? • Je povolená občasná nevěra? • Proč tak strašně žárlím? • Co mohu proti žárlivosti dělat? • Co dělat při trápení kvůli lásce? • Mohu přátelství kdykoliv ukončit? • Jak jí mám čestně povědět, že se s ní chci rozejít? • Jednoduše se se mnou rozešla – jak to mám přežít? • Stále ji miluji. Jak bych ji mohl dostat zpět?

KAPITOLA 6

K věci:

sex, erotika, spíme spolu

Co je to erotika? • Co jsou to erotogenní zóny? • Existuje stupnice něžností? • Jedná se o pud anebo to lze ovládat? • Existuje sex bez lásky? • Existuje sex bez pohlavního styku? • Existuje láska bez sexu? • Musím mít sex? • Zavazuji se k něčemu tím, že se vyspím s dívkou? • Jak mám mluvit o sexu, aniž bych používal neslušná slova? • Jak se mě týká bezpečnější sex? Vždyť nejsem gay. • Co se děje při defloraci? • Co cítí žena při milování? • Co cítí při milování muž? • Co je to orgasmus? • Jaké jsou způsoby milování? • Cunnilingus? Felace? Co je zase tohle? • Co je to perverze? • Může se člověk stát závislým na sexu?

KAPITOLA 7

Stručná informace:

těhotenství, antikoncepce a potrat

Jak dochází k početí? • Jak roste dítě v matčině břiše? • Odkdy je embryo považované za člověka? • Jak se narodí dítě? • Jakými způsoby mohou ženy zabránit početí? • Jak mohou zamezit početí muži? • Zabrání početí přerušovaná soulož (coitus interruptus)? • Existují dny, kdy se můžeme milovat bez rizika? • Existuje stoprocentně spolehlivá antikoncepce? • Na koho se můžeme obrátit při nechtěném těhotenství? • Co můžu dělat, když moje přítelkyně otěhotněla a budeme mít dítě? • Jak velkou mám odpovědnost, když má přítelkyně otěhotní? • Jaké existují způsoby přerušení těhotenství? • Co mám dělat, když jsem pro potrat, ale moje přítelkyně chce dítě donosit? • Co mám dělat, když má přítelkyně chce jít na potrat, ale já dítě chci? • Kdy je provedení potratu povolené? • Zvládnu být otcem?

KAPITOLA 8

Žádné tabu:

být jiný

Teplý? Lesbická? Co je to? • Je homosexualita vrozená? • Co když jsem u sebe objevil homosexuální sklony? • Existují přátelství mezi muži, která nemají nic společného s homosexualitou? • Dívky se drží za ruce – jsou lesbické? • Co je to „coming-out“? • Tak trochu „bi“ – je možné, že mě přitahují obě pohlaví?

KAPITOLA 9

Horor:

když se ze sexu stane zlý sen

Je pohlavní styk nebezpečný? • Jak se můžu nakazit pohlavní nemocí? • Podle čeho poznám, že jsem „něco chytil“, a co s tím můžu dělat? • Jaké existují pohlavní nemoci? • Co je to přesně AIDS? • Jak je možné dostat AIDS? • Jak se já a moje partnerka můžeme před AIDS chránit? • Kde najdu AIDS poradnu? Kde si můžu nechat udělat HIV test? • Musím přerušit kontakty s někým, kdo onemocněl AIDS? • Co je to sexuální zneužití? • Mohu ohlásit dospělého, který se mi snaží sexuálně přiblížit nebo mě zneužívá? • Mám snad ohlásit vlastního otce? • Mohou být znásilněni i chlapci? • Proč nesmějí mít sourozenci spolu sexuální vztah?

KAPITOLA 10

Temná kapitola:

obchod se sexem

Co je to sexismus? • Je možné si lásku koupit anebo ji prodat? • Co je to pornografie? • Kdo vydělává na pornografickém průmyslu? • Měla by se pornografie zakázat? • Trochu se podívat přece nevadí – nebo jsem šmírák? • Sex po telefonu – horká linka? • Sex na internetu – co z toho? • Co si můžu koupit v sexshopu? • Co jsou to nevěstince? • Co je to vlastně prostituce a jak funguje? • Jaký rozdíl je mezi běžnými prostituty a callboys? • Proč se žena stane prostitutkou? • Kdo to jsou zákazníci? • Je možné mít první sexuální zkušenost s prostitutkou? • Co je to sexuální turistika?

KAPITOLA 11

Poučení z příběhu:

co musí být řečeno nakonec

Jak zjistím, že to, co dělám, je správné? • Existují v sexualitě normy a zásady, proti kterým by se nemělo jednat? • K čemu potřebujeme stud? • Někteří říkají, že sex je hřích. Je to pravda? • Nestaví se křesťanské církve a jejich učení o lásce vůči sexu nepřátelsky? • Co říká o lásce a sexualitě bible? • Proč lidé vůbec vstupují do manželství? • Není nemanželské soužití upřímnější než manželství? • Je možné si navzájem přísahat věrnost až do smrti? • Kam se můžu obrátit, když už nevím, jak dál? •

PŘÍLOHA

Kontakty

Kapitola 1

Tvoji nejbližší:

ty, tvoje rodina a přátelé

Kdy vlastně začíná puberta?

Puberta probíhá ve třech fázích. První fáze, tedy předpubertální období, přichází přibližně mezi jedenáctým a čtrnáctým rokem věku. Na těle se objevuje ochlupení a tělo produkuje pohlavní hormony. U dívek se jedná o hormon estrogen, u chlapců o testosteron a u obou o pohlavní androgeny a zvýšenou hladinu adrenalinu. U dívek dochází k první menstruaci, u chlapců k prvním výronům semene.

Co je to…

… puberta? Tento výraz pochází z latinského slova pubertas a značí pohlavní zralost, dospívání.

Obvykle začíná puberta u dívek o dva roky dříve než u chlapců. U dívek trvá zhruba tři až čtyři roky, u chlapců přibližně o rok déle. Nemění se pouze tělo, ale i psychika. Dochází k velkým výkyvům nálad – extrémně rychle se střídají smutek, zlost, plachost, rozčílení, pošetilost a veselost.

Během skutečné puberty mezi 15. a 16. rokem postupuje psychický i fyzický vývoj mílovými kroky kupředu. Sám sebe se ptáš: „Kdo vlastně jsem?“ a kriticky hodnotíš okolní svět dospělých. Přátelé a parta se ve tvém životě stávají důležitějšími než rodiče a sourozenci. Často dochází k prvním sexuálním zkušenostem. Buď s někým „chodíš“, anebo jsi přinejmenším zamilovaný.

V postpubertálním období, přibližně mezi 17. a 18. rokem, dochází u většiny mladistvých k rozvoji a růstu sebedůvěry. Vztahy k příteli či přítelkyni se stávají ještě mnohem důležitějšími než vztahy k vlastní rodině. Stále usilovně přemýšlíš nad svou budoucností; celému tomuto období říkáme „období bouře a vzdoru“. Mnozí rodiče z něj mají velké obavy (patrně si vzpomínají na své vlastní pubertální období), protože může představovat řadu nekonečných problémů. Naštěstí obvykle probíhá vše celkem dobře: vztahy s rodiči zůstanou na partnerské úrovni. A až jednoho dne z rodičovského hnízda vylétneš a opustíš je – budeš dospělý.

Podle čeho poznám, že jsem v pubertě?

Zpočátku zcela nenápadně, ale zato čím dál silněji začneš vnímat, že se s tebou něco děje – s tvým tělem, s tvým rozumem i s city. Nejprve se na tvém těle objeví ochlupení – v ohanbí (pubické), v podpaží (axiální), na prsou, a začnou ti rašit vousy. Zároveň dochází ke změně tvého hlasu – takzvané mutaci. Současně se vyvíjí i tvé tělo: nabývá „hranatějších“ tvarů, rozšiřují se ti ramena a hrudník a zvětšují se ti svaly.

Všechny tyto změny ale neprobíhají harmonicky. Náhle nevíš, co si počít s vytáhlýma rukama. Možná jsi začal nosit rovnátka na zuby. Rozčiluje tě ustavičná bolest nohou, která pochází od toho, jak rosteš. Mazové žlázy produkují najednou příliš mnoho kožního mazu a tobě všude možně naskakují zanícené pupínky.

Kromě mnoha tělesných změn tebou čím dál víc zmítají nejrůznější city. Náhle jsi bezdůvodně pošetilý. Utápíš se ve smutku s myšlenkou, že tě nikdo nechápe. Chtěl by ses vzbouřit proti celému světu. Toužíš po svobodě a nezávislosti, ale zároveň máš strach ze všeho nového a neznámého. Občas se zatoužíš vrátit do bezstarostných dětských dnů. Mnohé z toho, co ti dělávalo radost, se ti náhle zdá hloupé. Připadá ti, jako kdyby se celé tvé nitro vezlo na horské dráze – nahoru, dolů, nahoru a zase dolů. Jakmile se cítíš takhle, je jisté, že jsi v pubertě.

Je normální, že mám tak rozdílné a zmatené pocity?

Odpověď na tuto otázku zní: ano. Lidé se vyvíjejí během celého svého života. A ty se právě teď učíš, jak se stát dospělým. Později se naučíš dělat dobře svoji práci, postarat se o svou rodinu a v obecnějším slova smyslu převzít odpovědnost za sebe i za druhé.

Do určité míry je dospívání to nejtěžší, co se člověk musí v životě naučit, a to se odehrává právě v období puberty. Američtí a kanadští biologové a neurologové tento proces vysvětlili velmi názorně: „Mozek dospívajícího je jako rozestavěná stavba.“ Dosud se vycházelo z poznatků, že růst mozkové hmoty u člověka je ukončen okolo osmého roku věku. Mezitím ale vědci došli k závěru, že ve věku devíti let dochází k novému výraznému růstu mozku, především v jeho nejdůležitější řídicí části, v takzvané prefrontální kůře velkého mozku. Je to místo, kde dochází ke kontrole lidských emocí a procesů rozhodování. V mozku dospívajících dochází ke druhé fázi mozkových změn. A právě proto, že tomu tak je, objevují se v pubertě problémy s racionálním jednáním.

Ale co je to platné, když nevíš, co si s tím vším zmatkem počít. Emoce tu zkrátka a dobře najednou jsou. Někdy postupně, někdy všechny najednou – láska, smutek, hněv, žárlivost, pocity méněcennosti, stud, strach, stesk, radost, hněv, velikášství. Odkud se všechny berou? Proč teď? A proč se to děje právě tobě? Co s tím máš dělat?

Možná si v tuto chvíli myslíš, že emoce nejsou tak důležité jako moudrost a rozum. Možná bys svým emocím nejraději vůbec neumožnil se projevit nebo bys je chtěl skrýt. Nebo se obáváš, že se ti kvůli tvým emocím někdo vysměje nebo je bude zesměšňovat. Ale každý člověk má emoce, nikdo bez nich nemůže žít. Být dospělý znamená rovněž mít odvahu své emoce projevit a stát si za nimi. Možná si právě teď myslíš, že pro dospělé je to zcela jednoduché. Ale to je omyl.

Je pravděpodobné, že se svěříš svému nejlepšímu příteli či přítelkyni. Ale protože jste asi oba přibližně stejně staří, budete na věci nahlížet velmi podobně. Proto je smysluplnější obrátit se pro radu na někoho, kdo je již „o kousek“ dál než ty, na někoho, koho bys mohl akceptovat jako vzor a o kom si myslíš, že ti rozumí. V ideálním případě jsou to tvoji rodiče.

Jsem sobec, když se často zaobírám sám sebou?

Na to je jasná odpověď. Jestli se někdy v životě vyskytne období, ve kterém smíš myslet jen a jen na sebe, tak je to právě nyní, protože v této době se sám sebou a svými emocemi zaobíráš více méně z donucení. Jen nesmíš v pubertě setrvat navěky. Někdy později by o tobě měli lidé říkat: Toho potřebujeme, ten by pro nás obětoval i poslední košili, na něj je stoprocentní spolehnutí, to je skutečný přítel, skvělý spolupracovník, prima táta. Být sobec, to by byla pro život vskutku katastrofa.

Puberta je období, ve kterém dochází k odtrhování se od rodičů. Nyní, ve chvíli, kdy už nejsi dítětem, začínáš objevovat svoji intimní oblast, své soukromí. Neexistují pravidla, která by určovala, kolik intimity kdo potřebuje. Každý člověk má právo vymezit si její hranice, ovšem zároveň by měl mít ohledy a respektovat tyto meze i u druhých. To není sobectví. Potřebuješ mít svůj vlastní ochranný prostor, kde bys zpracoval vše, co se na tebe v důsledku puberty nepřetržitě řítí. Že nyní myslíš nejvíce sám na sebe, na své tělo a emoce, na svá přání a touhy – to ti nebude mít nikdo za zlé a nikdo ti v tom nebude bránit.

Skutečností ale je, že život plyne stále dál. Musíš chodit do školy, i když jsi smutný, musíš jíst a pít, i když jsi zamilovaný, náležíš ke své rodině (ve které musíš plnit různé úkoly), i když nevíš, kde ti hlava stojí. I když se ze všeho vyvlékneš a ještě se navíc ponoříš do sebelítosti a jestliže svoje pocity potlačíš a budeš vše němě skrývat ve svém nitru, uškodíš tím pouze sám sobě. Přestože si v tu chvíli myslíš, že ti nikdo na světě nerozumí, je to omyl! Nalezneš-li v sobě odvahu se se svými myšlenkami a pocity svěřit, zjistíš, že nejsi sám, kdo se cítí či cítil tak jako momentálně ty. Vždyť pubertou kdysi prošli i tvoji rodiče, starší sourozenci a všichni ostatní dospělí.

Jestliže tě nenapadá nikdo, s kým by sis mohl promluvit, existuje ještě celá řada dalších možností, jak se odreagovat. Věnuj se sportu, měj své koníčky, které tě baví. A jestli ani to nepomáhá, je v naprostém pořádku, když jednoduše nebudeš dělat nic. Ovšem nesmí to tak zůstat natrvalo…

Jak se ze mě stane správný muž?

V pubertě se vyvíjí podstatný základ tvé pozdější osobnosti. Je to pro tebe šance stát se správným mužem. V pubertě prožiješ divoké období, ve kterém budeš takřka dobrodružně objevovat sám sebe a nalézat své silné i slabé stránky.

Je možné ovlivnit svůj vlastní vývoj, anebo se člověk prostě stane takovým, jakým je od přírody? Odpověď je zcela jednoduchá – ano, svůj vývoj můžeš ovlivnit. Můžeš trénovat postoje (třeba sebekázeň, upřímnost, odvahu před „velkými zvířaty“), které ti postupně přejdou do krve. Můžeš se zasazovat o určité hodnoty (třeba angažovaností v nějakém spolku nebo v obci, kde žiješ) a jiné věci zase bezvýhradně odmítat (drogy, rasismus či něco podobného). Když na sobě začneš pracovat nyní, investuješ do toho nejlepšího, co máš – do svého života.

K dospívání patří i to, že čas od času přiznáš, že se necítíš nejlépe, že jsi udělal chybu nebo že potřebuješ pomoc. A k dospělému člověku patří ještě něco: neprosazuje vždy a za všech okolností pouze svůj vlastní názor, ale akceptuje i názory svého okolí. Slušnost a ochota ke kompromisu, stejně jako schopnost přemýšlet o tom, zda tvoji rodiče či učitelé jsou skutečně tak moc mimo, to jsou vlastnosti, které vyjadřují „zralost“.

Jak mám dosáhnout toho, aby mě rodiče brali vážně?

„Já už nejsem malé dítě!“ Tuto větu už se sebe naštvaně nebo zklamaně vypravil snad každý. Rodiče zkrátka nechtějí pochopit, že už jsi dospělý. Dospělý? No, i když se v mnoha ohledech zdáš již veskrze zralý a vyspělý, dokud nejsi plnoletý, jsou za tebe podle zákona odpovědní rodiče. A to je zavazuje k tomu, aby na tebe dohlíželi.

Je možné diskutovat o tom, jestli vždy používají ty nejsprávnější metody, ale jedno je jisté: převážná většina rodičů má své děti ráda, přeje si pro ně jen to nejlepší. Je pro ně často velice těžké, když jsou svědky toho, jak se od nich jejich dítě odpoutává a čím dál víc se jim vzdaluje. Nechtějí si připustit, že již nejsi ten roztomilý malý chlapeček, kterého provázeli životem více než deset let, a stále tě chtějí ochraňovat před nebezpečími, která na tebe na základě tvé zvědavosti a radosti ze života všude kolem číhají. Zatímco ty jsi přesvědčený, že už dokážeš mít svůj život pevně v rukou.

A to je základem nekonečných konfliktů a střetů. Záleží jenom na vás všech – na tobě, na tvých rodičích a na celé rodině, jak se s tím vypořádáte.

Neexistuje univerzální řešení. Lidé jsou příliš rozdílní. Ovšem jestli vlastnosti jako upřímnost, toleranci či otevřenost nevyžaduješ od ostatních pouze vůči sobě, ale dokážeš tyto vlastnosti použít i ve vztazích vůči ostatním, bude se ti dařit se svým okolím vycházet v podstatě dobře. Jestliže se pokusíš pochopit své rodiče, jejich obavy, opatrnost, lásku (kterou jako takovou někdy možná nevnímáš) i dobrou vůli vůči tobě, bude pro tebe celá situace mnohem snazší. Jestliže budeš mít na paměti, že i oni si zasluhují respekt a že mají city, které není zrovna nutné denně zraňovat, bude vaše soužití mnohem jednodušší.

Musím se rodičům se vším svěřovat?

Není tohle hloupá situace? Od tvého narození rodiče vše plánovali, rozmýšleli i rozhodovali spolu s tebou. Ale najednou ti to přestává vyhovovat. Náhle říkáš: „A dost, tady je hranice a ani o krok dále!“ Najednou požaduješ právo na vlastní rozhodování. To je obtížné pro obě strany, že?

Děti svádějí se svými rodiči a učiteli zahořklé souboje, chlapci se často cítí ponižováni a mají pocit, že jim všichni ostatní jenom ubližují. Připadá jim, že se s nimi zachází jako s malými dětmi. Mnoho rodičů reaguje rozzlobeně a s nepochopením, když jejich „roztomilý malý chlapeček“ náhle provokuje a projevuje více ohledů vůči svým kamarádům než vůči vlastní rodině. V pubertě se mladí lidé s oblibou sdružují ve skupinách, protože čas strávený společně s vrstevníky podporuje jejich sebevědomí, ale jen málokteří rodiče pobývají rádi pod jednou střechou s partou hlučných výrostků. Mají strach o tvou budoucnost a obávají se, aby ses nedostal do problémů. Důsledkem jsou – zákazy, zákazy, zákazy.

Mnohým rodičům to připadá, jako kdyby jejich dítě náhle ztratilo veškerý cit a porozumění pro ostatní lidi. Ptají se, jaké na ně ještě dolehnou problémy. Drogy, alkohol, potíže ve škole? A to u nich vyvolává stres. Není divu, že ti otec a maminka nyní jdou tak často na nervy.

Samozřejmě, že jim dávno nemusíš říkat všechno. Máš právo si budovat svůj vlastní svět. Žádný zdravý chlapec na světě si tento svůj svět nevytváří jako maminčin skleník.

Proč o mně někteří říkají, že jsem maminčin mazánek?

Psychologové tvrdí, že dospělí již od narození častěji chovají a líbají dívky a že se s nimi častěji mazlí. Přitom v prvních letech života jsou tím slabším pohlavím chlapci! Dokonce bývají častěji a vážněji nemocní a procento úmrtí chlapců v kojeneckém věku je vyšší než u dívek. Chlapci se rovněž pomočují dvakrát častěji než dívky. Na jednu koktavou dívku připadají čtyři koktaví chlapci. A hyperaktivita a tréma postihuje chlapce dokonce sedmkrát častěji. Ale stále platí dávná představa o rozdělení rolí a je naprosto jedno, zda se jedná o první krůčky, slova nebo o výchovu k čistotnosti – na chlapce jsou mnohem přísnější nároky než na dívky. Podle statistik začínají chlapci v průměru mluvit později než dívky, protože matky mnohem častěji mluví s dívenkami. Když se dívkám něco nepovede, bývají utěšované, zatímco chlapci bývají za stejnou věc spíše trestáni.

Přestože se chlapcům již tak často neopakuje, že nesmějí plakat, ještě stále existuje mnoho rodičů, kteří se za pláč svých chlapců stydí. Obávají se, že z nich vyrostou slaboši, kteří se v budoucím životě nebudou umět prosadit. Nepřemůže-li chlapec dívku ve slovní výměně názorů, mnohdy ji i udeří. Že se chlapci perou, je považováno za naprosto normální. Ovšem když se do sebe pustí dívky a tahají se navzájem za vlasy, málokdo to považuje za „pěkné“.

I když se rodičům podaří vychovat své děti bez ohledu na typické rozdělení rolí, pod vlivem party, školy i dětí ze sousedství dojde obvykle k tomu, že z chlapců se stanou „chlapi“ a z dívek „pouze“ ženy. A jestli ti někdo říká, že jsi „maminčin mazánek“, znamená to, že neodpovídáš typické šabloně „drsného“ chlapíka. Dovedeš projevit své pocity a přiznat i své slabé stránky. No a? Nemusíš být zrovna „svalovec“, aby z tebe byl „správný chlap“. Skutečnost, že někdo nejde pro ránu daleko, z něj ještě nedělá celého muže. Násilí plodí jen další násilí. A být správný chlap, to vyžaduje úplně jiné vlastnosti, které mají nakonec vždy navrch – chytrost, charakter, přesvědčivost. Ten, kdo si za svými slabými stránkami stojí, sebere každému posměváčkovi vítr z plachet. A to je teprve doopravdy „cool“.

Jak často smím chodit na diskotéky? Kdy a na jak dlouho můžu večer ven?

Tvoji rodiče mají právo se tě ptát, kam jdeš a kdy se vrátíš. Mohou od tebe požadovat informace o podnicích a diskotékách, které navštěvuješ. Protože dokud nejsi plnoletý, mají za tebe rodiče podle Zákona o rodině (zákon č. 210/1998 Sb.) rodičovskou zodpovědnost a rozhodující úlohu ve tvojí výchově a mají i právo rozhodovat o tom, jak a kde budeš trávit svůj volný čas. Mohou ti tedy například zakázat, abys navštěvoval herny nebo diskotéky. Kromě toho ti mohou i nařizovat, v kolik hodin musíš být večer doma. Alespoň do doby tvé plnoletosti. Teprve od svých 18 let můžeš rozhodovat o svém způsobu života sám, rozhodovat se na vlastní zodpovědnost, jak dlouho, s kým a kde chceš být.

Table of Contents

Kapitola 1