Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Pavel Faus

Autoškola

Moderní učebnice

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00  Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 5090. publikaci

Odpovědný redaktor Petr Somogyi

Sazba Jan Šístek, elektronická verze Jan Löffelmann

Fotografie na obálce archiv firmy Citroën Česká republika s.r.o.

Fotografie v knize autor, Ministerstvo dopravy ČR, archiv firmy Škoda Auto a.s.

Počet stran 200

Vydání 1., 2013

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2013

Cover Design © Grada Publishing, a.s., 2013

Aktualizováno k 19. lednu 2013

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků, což není zvláštním způsobem vyznačeno.

ISBN 978-80-247-4703-3

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-4703-3 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-8404-5 (ve formátu EPUB)

Úvod

První autoškoly se objevily v Německu a Anglii už v roce 1904. První česká autoškola (jako třetí na světě) byla založena roku 1907 v Mladé Boleslavi, při továrně na výrobu automobilů Laurin & Klement. O její založení se zasadil jeden ze společníků této firmy, Václav Klement. Původním povoláním knihkupec si jistě uvědomoval zásadní roli vzdělání v každém oboru lidské činnosti, tedy i v umění ovládat automobil. Byl to skvělý marketingový tah: v Mladé Boleslavi automobil vyrobili, prodali a k tomu ještě naučili majitele vůz i řídit. Po více než sto letech se v tomto směru nic nemění: pokrok automobilové techniky je nezadržitelný, ale rozhodující pro bezpečnou jízdu jsou vždy schopnosti a rozvaha člověka za volantem. V dnešní době je navíc dovednost řídit automobil pro většinu lidí téměř nepostradatelná – a tak se skoro každý dříve či později stane klientem autoškoly, aby zde získal řidičské oprávnění. Smyslem této knihy je všem čtenářům v tomto úsilí pomoci.

Struktura knihy se drží tematických okruhů, jak je musí zájemci o řidičský průkaz zvládnout u zkoušek. V první kapitole se seznámíte se základy údržby a ošetřování vozidla. Je to předmět, který se samostatně od 19. ledna 2013 nezkouší (nicméně zkušební komisaři se uchazečů mohou na tuto problematiku zeptat, například v rámci kontroly vozidla před jízdou). Automobil však bude vaši občasnou pozornost při základní kontrole a údržbě vyžadovat v každém případě. Novinkou letošního roku je pak skutečnost, že řidičské oprávnění skupiny B vám umožňuje řídit i jednostopá vozidla do objemu 125 cm^3 s automatickou převodovkou, což jsou především skútry. První kapitola byla proto rozšířena o informace týkající se údržby těchto vozidel.

Následuje kapitola Teorie a zásady bezpečné jízdy, kde najdou čtenáři mnoho užitečných informací týkajících se vlastního ovládání vozidla, dojde i na důležité rady, jak čelit různým rizikům a jezdit po silnicích bezpečně. Skútrům je opět věnována samostatná nová podkapitola. Třetí kapitola, Pravidla provozu, obsahuje zásadní informace: komentovaná ustanovení zákona o pravidlech silničního provozu (podkapitola 3.1), přehled všech dopravních značek (podkapitola 3.2), vysvětlení problematiky křižovatek a řešení dopravních situací (podkapitola 3.3). Další s provozem motorových vozidel související právní předpisy jsou pak shrnuty ve čtvrté kapitole, pátá kapitola se věnuje první pomoci v případě dopravní nehody a zdravotnickému minimu.

Nedílnou součástí této učebnice je i aktuální a kompletní souhrn testových otázek, který vydalo nakladatelství Grada samostatně pod názvem Autoškola – nové testové otázky 2013.

Přeji všem čtenářům, aby jim tato publikace pomohla rychle a úspěšně zvládnout všechna úskalí řidičského umění, aby se její studium stalo počátkem mnoha klidných, bezpečných a bezproblémových let za volantem a aby se z nich stali dobří a ohleduplní řidiči, kteří respektují své okolí.

Pavel Faus

1. Kontrola a údržba vozidla

Hlavním účelem výuky základních znalostí týkajících se ovládání a údržby vozidla, tedy tzv. technického minima, je bezpečnost. Během minutové kontroly vozidla před jízdou můžete odhalit třeba poškození pneumatiky. Pokud to neuděláte a pneumatika vám ve stotřicetikilometrové rychlosti na dálnici praskne, bude pravděpodobně příčinou nehody.

Nejvíc argumentů proti výuce tohoto tématu slýchám od dam: „Když píchnu, někdo mi to kolo vymění!“ zní časté a někdy hodně sebevědomé tvrzení. Ale asi nevymění – gentlemanů jsou sice plné silnice, ale všichni někam jedou. Ani předpoklad, že co muž, to technik, není pravdivý. Stejně jako vlastnictví ženských druhotných pohlavních znaků neposkytuje záruku, že dotyčná dáma umí vařit a péct, ani ty mužské negarantují technické schopnosti. Spoléhejte jen na to, co víte a dovedete sami.

Je pravda, že na moderních automobilech a motocyklech se dá svépomocí vyřešit stále méně problémů a oprav. Přesto i v nejmodernějších vozech najdeme skupiny, které vyžadují údržbu. Uživatel musí vědět, v jakých lhůtách si má nechat třeba vyměnit motorový olej, brzdovou nebo chladicí kapalinu. Zvláště budoucí kolegyně-řidičky chci ujistit, že základní údržba moderního automobilu od nich bude vyžadovat znalosti a dovednosti srovnatelné s obsluhou fritézy nebo automatické pračky. Zkontrolovat (a případně dolít) do správných míst předepsanou kapalinu jistě zvládnete. Složitější úkony za vás provede servis, ale musíte vědět, po kolika kilometrech nebo při jakých příznacích závady máte vůz do servisu přistavit.

1.1 Kontrola vozidla

Před jízdou

Začněte obchůzkou vozidla, při níž zkontrolujete kompletnost, neporušený stav a čistotu automobilu. Pozornost zaměřte zejména na osvětlení vozidla, světelnou signalizaci, zpětná zrcátka, stěrače, čitelnost registrační značky, na níž si zkontrolujte platnost technické kontroly a měření emisí.

Kapky nebo louže pod místem, kde je umístěn motor, vás upozorní na unikající olej nebo chladicí kapalinu, u kol signalizují únik brzdové kapaliny.

Registrační značka a nálepky potvrzující platnost technické kontroly a měřen emisí

Kontrola kol a pneumatik

Věnujte pozornost i pneumatikám: kontrolujte rovnoměrnost jejich opotřebení v oblasti běhounu, na bocích hledejte trhliny, praskliny a novotvary v podobě boulí. Na plechových discích kontrolujte poškození a deformace, zejména u patky disku, kam dosedá pneumatika. Na litých discích hledejte trhliny a praskliny, nejčastěji se nacházejí okolo otvorů pro upevňovací šrouby nebo matice, pozor i na vyštípnutá místa u okraje ráfku.

Životnost disků kol a pneumatik ovlivňuje jejich správné huštění, údržba, styl jízdy a technický stav vozidla (třeba vadné tlumiče pérování nebo špatná geometrie řízení). Roli hraje i styl jízdy: všechny druhy disků můžete poškodit nebo zničit razantním průjezdem dírami a výtluky na vozovce. Škodí jim prudké rozjezdy s protáčejícími se koly, brzdění se zastavenými koly a razantní průjezdy zatáčkou na hranici smyku a ve smyku. Při zajíždění do řady vozidel se nesnažte zaparkovat těsně u obrubníku – můžete o něj poškodit disk i pneumatiku.

Riziko poškození pláště: špatné parkování na obrubníku

Průraz pneumatiky je spojen s únikem vzduchu. To se projeví neklidným chováním vozidla, které nedrží směr jízdy, táhne na stranu poškozeného pláště, pojíždí ze strany na stranu. Při brzdění se vozidlo směrově vychyluje, prodlužuje se brzdná dráha. Na přidání a ubrání plynu reaguje vozidlo směrovou výchylkou.

Nesprávně nahuštěné pneumatiky zase zmenšují styčnou plochu mezi pneumatikou a vozovkou. V zatáčkách hrozí smyk vozidla, prodlužuje se brzdná dráha. Podhuštěná pneumatika se extrémně přehřívá a opotřebovává.

Snažte se vyhnout všem předmětům ležícím na vozovce – v dřevěném prkénku může být hřebík, krabice a papíry mohou obsahovat ostré předměty. Nebezpečné jsou díry a výtluky zalité vodou, nevidíte jejich hloubku. Vyhýbání provádějte při dodržení zásad bezpečnosti. Manévr proveďte včas, dodržte zásadu „podívám se – ukážu – udělám“! Zkuste se vyhnout vpravo, nechat náhodné předměty, výtluky a díry na vozovce mezi koly, je to bezpečnější než náhlé vyjetí směrem doleva.

Vždy zkontrolujte pohledem, případně hmatem i nahuštění pneumatik – máte-li pochyby o správném tlaku, proveďte měření tlakoměrem. Tlak vzduchu v pneumatikách měříme zásadně na studených pneumatikách, to je před jízdou nebo po delší přestávce během jízdy. Měření proveďte tlakoměrem (manometr, pneuměřič).

Pohledem, případně hmatem zkontrolujte nahuštění pneumatik – máte-li pochyby o správném tlaku, proveďte měření tlakoměrem. Tlak vzduchu v pneumatikách měříme zásadně na studených pneumatikách, to je před jízdou nebo po delší přestávce během jízdy. Měření proveďte tlakoměrem (manometr, pneuměřič).

Měření tlaku v pneumatikách

Kontrola tlaku v pneumatikách:

• Odšroubujte krytku ventilku, tzv. čepičku.

• Pevně přitiskněte tlakoměr k ventilku, nesmí být slyšet unikající vzduch, u kompresoru nasaďte na ventilek koncovku a zajistěte ji.

• Ručička tlakoměru nebo displej u digitálního tlakoměru vám ukáže naměřený tlak.

• Upravte předepsaný tlak, dohuštěním, nebo upuštěním.

• Na prst naneste trochu slin a přeneste je na otvor ventilku – nesmí se tvořit praskající bubliny.

• Našroubujte zpět krytku ventilku.

Předepsaný tlak určuje výrobce vozidla, údaj najdete v uživatelské příručce (manuálu), rovněž na štítku obvykle umístěném na sloupku levých zadních dveří nebo na vnitřní straně víčka nádrže.

Štítek s předepsanými hodnotami pro nahuštění penumatik

Osobní automobily mají obvykle předepsaný tlak kolem 200 kPa, v předních a zadních kolech může být určena odlišná hodnota. Pro vyšší rychlost nebo plně zatížené vozidlo, často doporučuje výrobce vozidla upravit tlak v pneumatikách na vyšší hodnotu.

Hloubka dezénu pneumatiky

Kontrolu hloubky drážek dezénu proveďte hloubkoměrem. Většinou je integrovanou součástí tlakoměru.

• Vysuňte identifikátor hloubkoměru.

• Nasaďte identifikátor do drážky dezénu a dotlačte ho k pneumatice.

• Na stupnici přístroje vidíte naměřenou hodnotu.

• Minimální předepsaná hloubka drážek dezénu je 1,6 mm po celém obvodu u letních a 4 mm u zimních pneumatik.

U vozidel skupiny AM (malé motocykly a skútry do konstrukční rychlosti 45 km/hod) stačí hloubka drážek dezénu 1 mm. Pneuměřič ani hloubkoměr nejsou součástí povinné výbavy vozidla. Doporučujeme pořídit si kombinovaný měřicí přístroj.

Zkontrolujte, jestli nejsou pneumatiky poškozené v oblasti běhounu a boků, zkontrolujte rovnoměrnost opotřebení dezénu pneumatiky.

V praxi bude záležet na prostorách, kde automobil parkujete. Na veřejně přístupném prostranství, na parkovišti nebo na ulici je vůz ohrožen více než v uzavřené garáži. Tam nehrozí, že váš vůz někdo nabourá nebo z něj něco odcizí. Bude také důležité, jestli s automobilem jezdíte sami nebo se střídá více řidičů – v takovém případě proveďte podrobnější prohlídku. Ta je nutná také před každou delší jízdou a před jízdou na dálnici a rychlostní komunikaci.

Pod kapotou motoru

Otevřete a zajistěte kapotu motoru. Zkontrolujte stav provozních kapalin, u motoru to je výška hladiny motorového oleje na měrce a chladicí kapaliny mezi ryskami na expanzní nádobě. Dále zkontrolujte množství brzdové kapaliny a dostatek směsi do ostřikovačů předního a zadního skla. Pohmatem zkontrolujte stav a napnutí klínového nebo ozubeného řemenu.

Pohled pod kapotu do motorového prostoru

Kontrola a doplnění oleje v motoru: Zásoba motorového oleje je v nejnižší části motoru, v tzv. olejové vaně. Do těchto míst zasahuje olejová měrka. Pro objektivní měření je nutné, aby vozidlo stálo na rovině, v podélném i příčném směru. Výšku hladiny měřte před jízdou, při vypnutém motoru. Během zastávek je nutné motor vypnout, asi 20 minut počkat, až všechen olej steče do olejové vany, teprve potom proveďte měření:

Umístění olejoměrky v motorovém prostoru

• Vyjměte měrku z motoru a otřete ji do sucha.

• Znovu měrku zasuňte do motoru a vyjměte ji.

• Na měrce je zřetelně vidět, kam dosahuje hladina oleje. Má se pohybovat mezi dolním označením pro minimální a horním označením pro maximální hranici výšky hladiny.

• V případě potřeby upravte hladinu dolitím oleje tak, aby se hladina pohybovala u horní hranice.

• Pro doplnění používejte vždy olej předepsaný výrobcem vozidla, jeho značení najdete v uživatelské příručce, někdy jsou údaje vyznačeny na víčku plnicího otvoru.

Na měrce je vidět, kam dosahuje hladina oleje

Časový interval výměny oleje rovněž najdete v uživatelské příručce. U starších vozidel je to obvykle 10 až 15 tisíc kilometrů. Současná vozidla mají interval výměny oleje delší, mezi 20 až 60 tisíci kilometrů. Součástí výměny motorového oleje je i výměna olejového filtru. Výměnu oleje svěřte pokud možno odborné dílně.

Kontrola chladicí soustavy: Běžná kontrola chladicí soustavy spočívá v kontrole množství chladicí kapaliny. Kontrola (případně dolévání) se provádí na expanzní nádobě. Ta je průhledná a je opatřena ryskami, s vyznačením minimální a maximální výšky hladiny. Hladinu kapaliny udržujte mezi ryskami. Během jízdy je vám momentální teplota chladicí kapaliny signalizována na teploměru, umístěném na přístrojové desce. Kritická hodnota bývá označena červeným polem a může být doplněna červenou kontrolkou. Dojde-li k přehřátí motoru, zastavte na bezpečném místě, vypněte motor a zkontrolujte pohledem stav kapaliny a řemene pohonu čerpadla. Jestli je kapaliny dostatek a řemen není přetržený či spadlý, nastartujte a nechte motor chladnout cirkulací kapaliny na nízké volnoběžné otáčky. Při nedostatku kapaliny nebo poruše řemenu nechte kapalinu vychladnout při vypnutém motoru.

Nádobka chladicí kapaliny s ryskami

Nikdy neotevírejte víčko nalévacího otvoru, pokud není kapalina vychladlá! Chladicí soustava je pod přetlakem, který posunuje bod varu k vyšším hodnotám. Otevřením víčka se tlaky srovnají a kapalina začne vřít, můžete utrpět popáleniny.

Chladicí kapalina je směs destilované vody a mrazuvzdorné kapaliny. Používá se celoročně, vedlejší funkcí mrazuvzdorné kapaliny je chránit vnitřní části motoru proti korozi, a ta působí i v letním období. Pouze destilovanou nebo dokonce obyčejnou vodu dolévejte jen v nouzi, oslabujete tím mrazuvzdornost a ochranu proti korozi.

Před zimním obdobím nechte změřit a upravit hustotu kapaliny na správnou hodnotu. V našich klimatických podmínkách má být zaručena mrazuvzdornost asi do 30 °C. Podle návodu výrobce (obvykle po 3 až 4 letech) je nutné celý objem kapaliny vyměnit, ztrácí svoje protikorozní schopnosti. Tento úkon svěřte odborné dílně, která současně celý systém prověří tlakovou zkouškou.

Kontrola množství brzdové kapaliny: Vyrovnávací nádržku s brzdovou kapalinou najdete pod kapotou motoru, na straně řidiče. Nádobka z průhledného plastu má ryskami vyznačenou minimální a maximální výšku hladiny. Nalévací otvor na horní straně nádobky je uzavřen šroubovacím víčkem, s malým otvorem pro působení atmosférického tlaku. Po odšroubování víčka můžete dolévat brzdovou kapalinu, zásadně jen tu doporučenou výrobcem vozidla.

Nádobka s brzdovou kapalinou

Kontrolka červené barvy umístěná na přístrojové desce má obvykle dvě funkce: svítí, když stojíte a máte zataženou ruční brzdu (přesněji svítí také po rozjezdu, když na brzdu zapomenete).

Pokud se rozsvítí během jízdy, signalizuje pokles hladiny brzdové kapaliny pod minimum nebo signalizuje velké opotřebení brzdového obložení. Jedná-li se o náhlý a větší úbytek brzdové kapaliny, jde o vážnou poruchu brzd. Pomalý a mírný pokles hladiny brzdové kapaliny ve vyrovnávací nádržce je v pořádku. Kapalina ve skutečnosti nemizí, jenom se posouvá, vyrovnává úbytek brzdového obložení.

Po třech až čtyřech letech, podle návodu výrobce brzdové kapaliny, nechte v odborném servisu celou náplň brzdové kapaliny vyměnit. Důvodem je, že brzdová kapalina je silně hygroskopická, což je schopnost kapaliny pohlcovat vzdušnou vlhkost. To může být při dlouhém, intenzivním brzdění příčinou selhání brzd.

V interiéru vozidla

Po usednutí do vozu položte pravou nohu na brzdový pedál a zatlačte na něj. Nastartujte motor, pedál brzdy mírně poklesne a hned se vrátí do původní polohy. Tím jste prověřili funkčnost posilovače brzd a brzdového systému.

Posilovač brzd je vázán na chod motoru, poklesnutí pedálu při startování signalizuje jeho správnou funkci. Pokud dojde k poruše posilovače během jízdy, vyžaduje brzdění extrémní sílu. Lze sice opatrně dojet do místa opravy, ale nedoporučujeme vám to, nechte vozidlo raději odtáhnout.

Při kontrole se nesmí pedál „propadnout“ až na podlahu – to je známka naprostého selhání brzd! Kdyby se vám to přihodilo během jízdy, zkuste brzdový pedál uvolnit a znovu sešlápnout, vše rychle opakujte, „pumpujte“ s pedálem! Současně citlivě brzděte přitažením páky ruční brzdy, při stisknuté aretační pojistce.

Po zapnutí klíčku zapalování se rozsvítí dvě červené kontrolky: se symbolem akumulátoru a symbolem mazání motoru. Po nastartování musí obě kontrolky zhasnout. Pokud se kontrolka mazání motoru rozsvítí za jízdy, ihned zastavte a zkontrolujte množství oleje. Na palivoměru zkontrolujte množství pohonných hmot.

Palubní deska a kontrolky při startování

Posilovač řízení začal rovněž pracovat po nastartování motoru. Natočte volant do obou krajních poloh, volantem musí jít lehce otáčet, nesmí být cítit zadrhávání.

Zkontrolujte funkci světel a světelných signalizačních zařízení.

Jestliže jde o vozidlo, na kterém se střídá více řidičů, doporučujeme zkontrolovat i povinnou výbavu vozidla.

Oba posilovače snižují ovládací sílu řidiče nutnou k brzdění a ovládání volantu. Činnost posilovačů je vázána na chod motoru – pokud vypnete motor, nebude to stejné jako u vozidla bez posilovače, vozidlo s nefunkčními posilovači vyžaduje mnohem větší ovládací sílu. Při závadě posilovače nebo motoru, na který jsou posilovače funkčně vázány, doporučujeme z bezpečnostních důvodů použít odtahovou službu. Jiná situace nastane třeba při poruše převodovky. Můžete se nechat odtáhnout na laně, ale nechte běžet motor, tím zůstanou posilovače brzd a řízení plně funkční.

Symboly kontrolek a ovladačů na přístrojové desce (volantu) vozidla

Mezi výrobci vozidel se ustálily symboly, jimiž se označují ovladače, kontrolky a palubní přístroje ve vozidle. Týká se to také barevného rozlišení kontrolek.

• Červená barva varuje řidiče před poruchou mazání, chlazení, dobíjení a brzd.

• Tlumená světla jsou signalizována zeleně, dálková modře, koncová mlhová oranžově.

• Velkoplošný spínač se symbolem dvojitého trojúhelníku slouží k zapnutí varovných světel a bliká červeně. Současně blikají na palubní desce obě zelené kontrolky směrových světel.

• Symboly tvarem odkazují na zařízení, ke kterému patří. Kontrolka pro mazání má tvar olejničky, pro dobíjení vypadá jako akumulátor, brzdy pak symbolizuje kroužek s vykřičníkem.

• Světla mají symbol reflektoru s paprsky: dolů sklopené patří k tlumeným, s rovnými paprsky k dálkovým. Koncové mlhové světlo má paprsky s kolmými vlnovkami.

• Teplota motoru je symbolizována teploměrem.

• Kontrolka systému ABS obsahuje příslušná písmena.

Přístrojová deska se svítícími kontrolkami pro ruční brzdu, světla, olej a akumulátor

1.2 Údržba vozidla

Bezpečný postup při výměně kola

Výměna poškozeného kola za kolo rezervní zabere podle míry vaší zručnosti určitý čas. Snažte se nevytvořit pro ostatní řidiče překážku – pokud to není možné, musíte být překážkou řádně označenou, dobře viditelnou. Je to důležité hlavně na dálnici a rychlostních komunikacích.

• Vyhledejte co nejbezpečnější místo pro zastavení, nejlépe parkoviště nebo odstavnou plochu. Pokud to není možné, odbočte do vedlejší, méně frekventované ulice, na rychlostní komunikaci zastavte nejlépe na odpočívadle, nebo alespoň na krajnici.

• Zapněte varovná světla.

• Oblečte si bezpečnostní vestu.

• Umístěte výstražný trojúhelník do předepsané vzdálenosti (nejméně 100 metrů na dálnici a rychlostní komunikaci, 50 metrů na ostatních silnicích, v obci podle potřeby).

• Zajistěte vozidlo proti pohybu zatažením ruční brzdy a založením kol na opačné straně než bude umístěn zvedák.

• Připravte si vše, co budete potřebovat k výměně kola (zvedák, rezervní kolo, klíč na matice nebo šrouby kol, šroubovák na uvolnění krytu disků.

• Nasaďte nebo založte zvedák do místa určeného výrobcem vozidla.

• Povolte příslušným klíčem matice nebo šrouby kol pouze tak, abyste cítili, že došlo k počátečnímu uvolnění.

• Zvedněte vozidlo do potřebné výšky, počítejte s větším rozměrem rezervního kola.

• Dokončete uvolnění matic nebo šroubů a kolo sejměte.

• Nasaďte rezervní kolo a přichyťte ho dvěma šrouby nebo maticemi proti sobě.

• Doplňte zbylé matice nebo šrouby kol a dotáhněte je, nakolik vám to zvednuté kolo dovolí.

• Spusťte vozidlo na vozovku a vyjměte zvedák.

• Proveďte konečné dotažení matic nebo šroubů kol (ne v pořadí za sebou, ale proti sobě, tzv. do kříže).

• Upravte tlak v rezervním kole na správnou hodnotu.

• Ukliďte defektní kolo, nářadí a jako poslední výstražný trojúhelník.

• Po ujetí asi 30 km zastavte na bezpečném místě a znovu utáhněte upevňovací matice nebo šrouby kol.

Zvedák založte na místo doporučené výrobcem vozidla

Automobil je ve zdviženém stavu velice nestabilní, při vyjmutí rezervního kola může ze zvedáku spadnout, proto si všechno nářadí, zvedák a rezervní kolo připravte předem. Varujte spolucestující, aby během výměny kola nemanipulovali s vozem, neotevírali dveře, neopírali se o něj. Nikdy nesmí být žádná část vašeho těla pod vozidlem umístěným na zvedáku! Při výměně kola na dálnici a rychlostní komunikaci pošlete spolujezdce z bezpečnostních důvodů za svodidla!

Varovná světla můžete po umístění výstražného trojúhelníku vypnout, doporučujeme ale nechat je zapnutá po celou dobu výměny kola, hlavně za snížené viditelnosti, dokud neusednete zpět do vozidla. Dodatečné dotažení kola po krátké jízdě je důležité, zvláště u disků z lehkých slitin. Na rozdíl od disků plechových, lité disky nepruží a snáze se samovolně uvolní.

Doporučujeme vozit rezervní kolo nahuštěné na vyšší hodnotu tlaku. Při jeho použití během cesty je snazší tlak snížit upuštěním, než zvýšit dohuštěním. Některé vozy mají rezervní kolo tzv. na nouzové dojetí – je užší a má omezenou nejvyšší rychlost jízdy, ta je na kole vyznačena.

Okrasné kryty kol jsou uchyceny pery po obvodu krytu nebo pod šrouby kol. V prvním případě je nutné před uvolněním šroubů kol jejich sejmutí. Defektní kolo nechte co nejdříve odborně opravit.

Akumulátory

Akumulátory existují údržbové a bezúdržbové. U všech akumulátorů kontrolujte jejich upevnění ve vozidle, čistotu povrchu, stejně jako upevnění, čistotu a konzervaci kontaktů a objímek.

Akumulátor

• Upevnění akumulátoru k vozidlu je důležité z hlediska bezpečnosti, uvolněný akumulátor může být příčinou požáru.

• Povrch akumulátoru udržujte suchý a čistý.

• Kontakty ošetřete prostředkem pro tyto účely (např. Kontaktol, Kontox, WD-40), který je čistí a současně konzervuje.

Pokud je akumulátor údržbový, kontrolujte výšku hladiny elektrolytu. Na akumulátorech s průhledným obalem najdete rysky se značkou pro minimální a maximální výšku hladiny. U neprůhledných obalů je indikátor správné výšky hladiny uvnitř každého článku viditelný po odšroubování víčka. Výšku hladiny můžete změřit skleněnou trubičkou (pipetou), má dosahovat 10–15 mm nad horní hranu desek.

Elektrolyt je směs kyseliny sírové a destilované vody. Pokud je elektrolytu málo, doplňuje se pouze destilovanou vodou, kyselina se neodpařuje. Pozor – protože jednou ze složek elektrolytu je agresivní kyselina sírová, při manipulaci s akumulátorem použijte ochranné brýle a rukavice.

Akumulátoru škodí zkraty, záměna polarity (záměna kontaktů +/–) nedostatek elektrolytu, dlouhé startování, pobyt v mrazu (už při –20 °C ztrácí akumulátor polovinu své kapacity). Dlouhodobý stav vybití může trvale snížit schopnost plného nabití akumulátoru. Vybitý akumulátor zamrzá už při mírném mrazu. Suché desky akumulátoru se kroutí a ztrácí aktivní hmotu.

Ani dobře seřízená dobíjecí soustava nezajistí nabití akumulátoru na plnou hodnotu. Doporučujeme vám alespoň jednou ročně, nejlépe před zimou, dobít akumulátor na nabíječce. Při vyjímání akumulátoru z vozidla odpojte nejdříve záporný pól, tzv. kostru. Tím zabráníte jiskření a zkratování akumulátoru při náhodném kontaktu s karoserií při uvolňování svorky s kladným pólem. Zpětnou montáž do vozidla proveďte v opačném pořadí: záporný pól zapojte jako poslední.

Výměna pojistky elektrické soustavy

Pojistky jsou bezpečnostní prvek elektrické soustavy. Chrání elektrické obvody a spotřebiče v nich zapojené proti přetížení. Pokud dojde k přetížení nebo ke zkratu na některém spotřebiči, přetaví se pojistka, která ho chrání.

Válečkové a nožové pojistky

Výměna nožové pojistky

Pojistky mají různou proudovou hodnotu, která je na nich vyznačena. Pro snazší orientaci je každé proudové hodnotě přiřazena určitá barva. Měňte přepálenou pojistku za náhradní stejné barvy.

Podle konstrukce existují dva druhy pojistek: válečkové a nožové.

Pojistky jsou umístěny v pojistkové skříňce, tu najdete pod přístrojovou deskou, z boku přístrojové desky, někdy také pod kapotou motoru.

Nikdy nenahrazujte pojistku drátkem nebo pojistkou s vyšší proudovou hodnotou. Může dojít k požáru elektrického zařízení nebo celého vozidla!

Výměna žárovek vnějšího osvětlení vozidla

Žárovky jsou přístupné zepředu, po odšroubování ozdobného rámečku, častěji však z motorového a zavazadlového prostoru.

Po odstranění plastového krytu je možné vadnou žárovku vyjmout a nahradit ji novou. Přední žárovky hlavních světel jsou upevněny pružnými drátky, žárovky zadních světel mají bajonetový uzávěr. Uvolníte je mírným zatlačením do objímky a pootočením.

Přední halogenové žárovky mají činnou plochu z křemičitého skla, kterého se nesmíte dotknout prsty. Pokud se vám to omylem stane, očistěte skleněnou část lihem a papírovým kapesníkem. Mastnota z prstů zkracuje životnost žárovek.

Při výměně zvolte stejný typ a hodnotu jako u původní žárovky a dodržte její polohu v objímce.

Obal halogenové žárovky má uvnitř papírový držák, který umožňuje nasazení žárovky do objímky bez doteku prstů.

Halogenová žárovka: správná manipulace (vlevo) a chybná – skla se nesmíte dotýkat prsty (vpravo)

Postup při připojení tažného lana

Pokud budete taženi, najdete oko pro uchycení tažného lana po straně přední části vozidla, nebo pod předkem vozu. Někdy je oko odnímatelné, po odstranění krytky v předním nárazníku musíte oko našroubovat do vzniklého otvoru. Oko hledejte v prostoru pro rezervní kolo nebo v obalu s výbavou vozidla.

Oko pro uchycení tažného lana

Tažné lano je na obou koncích opatřeno karabinami, které do ok vozidla zaklesnete. Když je lano zakončeno jenom smyčkami, postupujte takto: protáhněte smyčku okem pro uchycení, a pak koncovou smyčkou protáhněte v podobě další smyčky vlastní lano. Do vzniklého oka zastrčte patřičně dimenzovaný montážní klíč nebo jiný vhodný pevný předmět bez ostrých hran. Některá tažná lana jsou vybavena pro tento účel plastovým kolíkem. Na tomto laně nedělejte uzel, tažením by se utáhl.

Uchycení a zajištění tažného lana

Budete-li tažné vozidlo, najděte v zadní části oko nebo využijte tažné zařízení a postupujte stejným způsobem.

Vzdálenost mezi vozidly při tažení na laně nesmí být menší než 2,5 m a větší než 6 m.

Tažné lano musí být opatřeno červeným praporkem nebo štítkem.

Rychlost jízdy soupravy nesmí překročit 60 km/hod.

Pokud má tažené vozidlo posilovače brzd a řízení, musí běžet motor, jinak jsou posilovače nefunkční.

Předem se dohodněte s druhým řidičem na jednoznačných signálech pro vzájemné dorozumívání. Tažné lano nikdy nevažte jinam než do k tomu určených ok, nebo použijte tažné zařízení. Nebezpečné je uvázání lana za nápravu, tyče řízení, tlumiče, péra a části karoserie.

Než se rozhodnete vzít do vleku vozidlo s řidičem, kterého neznáte, zvažte rizika s tím spojená. Může jít o řidiče, který nemá s tímto druhem jízdy žádné zkušenosti ani teoretické znalosti.

V případě nehody vozidel spojených lanem nekryje pojišťovna škodu ze zákonného pojištění. Pojišťovna považuje soupravu za jedno vozidlo.

Postup při připojení přívěsu

U starších vozidel je tažné zařízení montováno nastálo, moderní vozy ho mají odnímatelné. Jeho montáž a demontáž je většinou snadná, obejdete se bez použití nářadí.

Na přívěsu bývá spojovací zařízení zajištěno zámkem. Po jeho odemknutí a odjištění pojistky zvedněte páku, tím uvolníte spojovací zařízení a můžete ho nasadit na kouli tažného zařízení. Páku stlačte dolů a vše zajistěte pojistkou. Následně zapojte lankové pojistné spojovací zařízení. Propojte elektrickou instalaci přívěsu se zásuvkou na tažném vozidle a zkontrolujte funkčnost všech světel a světelné signalizace na vozidle.

Zapojení přívěsu za vozidlo

Před jízdou s přívěsem seřiďte a zkontrolujte zpětná zrcátka. Musíte v nich vidět prostor za přívěsem.

Rychlost soupravy je určena rychlostí nejpomalejšího vozidla soupravy, tedy přívěsu. Nejvyšší povolená rychlost přívěsu je vyznačena na jeho zadním čele.

Povinné vybavení vozidla

Povinná minimální výbava pro osobní automobil obsahuje:

• Náhradní elektrické pojistky, jednu od každého použitého druhu.

• Po jedné náhradní žárovce pro vnější osvětlení vozidla a signalizaci a nářadí potřebné k jejich výměně.

• Příruční zvedák, klíč na matice (šrouby) kol a náhradní kolo. (Klíč na kola, zvedák a náhradní kolo nemusíte mít, pokud jsou nahrazeny sprejem pro bezdemontážní opravu poškozené pneumatiky, umožňující nouzové dojetí.)

• Přenosný výstražný trojúhelník pro případ nouzového stání (porucha, nehoda, nevolnost).

• Lékárničku určenou pro osobní automobil.

• Leták s návodem činnosti v případě nehody.

• Výstražnou reflexní vestu (musí být uložena v kabině).

Minimální povinná výbava automobilu

Povinná výbava a potřebná výbava jsou dva odlišné pojmy. Doporučujeme přidat k povinné výbavě další užitečné věci: ochranné rukavice, stranové montážní klíče pro nejčastěji zastoupené rozměry šroubů na vašem vozidle, sadu šroubováků, kombinované kleště, nůž, vázací drát, lepicí pásku na opravu hadic, náhradní řemen pohonu čerpadla a alternátoru, vlečné lano, pneuměřič, menší kanystr s palivem, alespoň litrovou zásobu destilované vody, montážní svítilnu do zásuvky zapalovače, výraznou barvu ve spreji na vyznačení konečné pozice vozidel po nehodě, protokol o nehodě pro pojišťovnu.

Table of Contents

Úvod

1. Kontrola a údržba vozidla

1.1 Kontrola vozidla

1.2 Údržba vozidla

1.3 Skútr a jeho údržba

1.4 Několik rad na závěr

2. Teorie a zásady bezpečné jízdy

3. Pravidla provozu

4. Další předpisy související s řízením motorových vozidel

5. První pomoc po nehodě

Ukázka cvičných zkušebních textů skupiny B