Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Stephanie Schneider

Ilustrace Kai Pannen

Rádce v hádce Řešení rodinných konfliktů srdcem a rozumem

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Přeloženo z německého originálu „Der Kleine Streit-Berater“ vydaného nakladatelstvím Kösel Verlag.

Original title: Der kleine Streit-Berater. Familienkonflikte lösen mit Herz und Verstand by Stephanie Schneider. Illustrated by Kai Pannen

© 2013 by Kösel-Verlag, München,

a division of Verlagsgruppe Random House GmbH, München, Germany.

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

jako svou 5322. publikaci

© Grada Publishing, a.s., 2013

První vydání, Praha 2013

ISBN: 978‒80‒247‒5041‒5

Překlad: Jana Bílková

Sazba a úprava textu: Lucie Němcová

Obálka: Oliver Weiss, www.oweiss.com

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s., Husova 1881, Havlíčkův Brod

Počet stran: 40

Publikace z nakladatelství Grada Publishing, a.s. si můžete zakoupit u svého knihkupce nebo objednat v Zákaznickém servisu nakladatelství Grada Publishing, a.s., U Průhonu 22, 170 00 Praha 7, tel.: 234 264 511, fax: 234 264 400, e-mail: obchod@grada.cz, www.grada.cz.

Na Slovensku objednávejte knihy na adrese: Zásielková služba Grada Slovakia, spol. s r. o., Moskovská 29, 811 08 Bratislava, Slovensko, tel.: 02/556 45 189, fax: 02/556 45 289,

e-mail: grada@grada.sk

Pokud máte pocit, že byste nám chtěli sdělit něco ohledně této knihy, napište, prosím, na adresu redakce: koedice@grada.cz. ISBN 978‒80‒247‒5041‒5

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE: E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Milan Vilímek Jihlavský

ISBN 978‒80‒247‒8809‒8 (ve formátu PDF)

ISBN 978‒80‒247‒8810‒4 (ve formátu EPUB)

Předmluva

Ne, ne všechny rodiny se hádají. V  okolí Mnichova údajně existuje několik lidí, kteří ještě nikdy nikomu neřekli zlé slovo. Jedna taková mimořádná rodina prý žije i v  Karlsruhe. Všichni ostatní to ale dělají. Jedni více, jiní méně. U některých zůstává při neškodných každodenních třenicích, jiní se s  hořkým zklamáním setkávají před soudcem pro rodinné záležitosti. A naprostá většina se nachází někde mezi tím. Někam sem bych zařadila i svou rodinu. Moje rodina, to je můj muž Jens, moje děti a já. Už léta si s železnou pravidelností vjíždíme do vlasů a první náznaky puberty mi zatím nedávají naději, že to v následujících letech u nás bude klidnější. My čtyři se hádáme s velkou vášní a vytrvalostí. To však neznamená, že nás to baví. Ó, nikoli. Vlastně je to pokaždé strašné. V takových situacích, kdy to u nás vře, bych u sebe ráda měla nějakého rádce. Někoho, kdo by mě vzal za ruku a připomenul by mi všechny ty užitečné myšlenky a triky, které v zápalu boje vždycky zapomenu. Prostě malého rádce pro případ hádky – poradce při hádce. Tato kniha vám asi nepomůže k tomu, abyste se už nikdy nepohádali. Ale mohla by …    • …  vás utěšit a připomenout vám, že s  tímto problémem nejste sami, ale jste v  dobré společnosti.    • …pomoci vám získat odstup.    • … dodat vám několik námětů na přemýšlení a konkrétní tipy. Každá rodina je jedinečná a hádá se jinak. Vyzkoušejte, co se líbí vám. Snad najdete v této sbírce přesně ten tip, který vám a vaší rodině prospěje. Vaše

Hádky jsou normální

Dříve jsme se Jens a já snažili, aby si věčného dohadování mezi námi a dětmi nikdo nevšiml. Kolik nás to stálo úsilí! Pod záminkou, že náklady na topení jsou pro nás příliš vysoké, jsme dokonce přemluvili našeho pronajímatele, aby zaizoloval vnější fasádu. Ve skutečnosti jsme jenom chtěli, aby všichni sousedé neslyšeli, jak naše ratolesti spolu hrají hlasitou hru „Udělám něco, co nechceš“. Ale vyplatí se investovat tolik energie jenom proto, aby si člověk zachoval pěknou „fasádu“ a hrál před ostatními nějakou hru?

••••• Hádky jsou úplně

normální. •••

Namísto abychom se v supermarketu schovali za chladicí pult a ujasnili si tam něco ohledně ementálu, nebo nějakého jiného sýra, raději jsme mezitím změnili postoj. S novým mot- tem: „Promiňte, ale takoví prostě jsme!“ to v každodenních situacích funguje lépe.

Silné děti se hádají

Přiznávám to, někdy bych dala i svou nejoblíbenější růžovou kabelku za to, abych ze svých dětí udělala nenáročné vzorné exempláře – bezproblémové třeťáky, kteří se za prvních letních dnů s  počasím na koupání naučí Picassův životopis, místo aby se mnou diskutovali o oprávněné otázce: „K čemu to má být dobré?“. Nebo mírné andílky, kteří babičce zdvořile poděkují za květovanou čelenku, namísto aby s pláčem připomínali, že si výslovně přáli sběratelské album k dalšímu MS ve fotbale. Bohudíky se každé mé přání hned nesplní. Neboť co dělá dítě jako první, když přijde na svět? Pláče. A všichni přítomní se z  toho radují. Právem, protože v  daném okamžiku je pláč znakem vitality a vůle k  životu. Někdy je randál prostě opakem rezignace a slabosti. Silné děti nemlčí a neupadají do letargie. Nenechají si všechno líbit, angažují se, a když se jim děje nějaké bezpráví, občas bouchnou pěstí do stolu (a  nohou do lýtka starší sestry). To je někdy docela náročné. Všechny rodiny, které přesto každou hádku hned nežehlí, si proto zaslouží medaili zlatého hašteřivce na stuze. Rodiče, kteří jsou schopni hádku ustát, jsou k nezaplacení! Naše děti jsou málokdy povzbuzovány k  tomu, aby byly hlasité a nepřizpůsobivé.

Hádky jsou opakem lhostejnosti

Rozčiluje vás, že má na vás vaše nejlepší kamarádka tak málo času? Zlobí vás, že váš syn si ještě nikde nezajistil praxi? Vyčítáte své ženě, že zapomněla na výročí vaší svatby? A myslíte si, že skutečnost, že se hádáte, je jistým znakem toho, že je váš vztah momentálně v krizi? Kdepak! Skutečná krize začíná tehdy, když jsou vám tyto věci lhostejné. Všechny ty otravné výčitky a stížnosti prozrazují protějšku: „Jsi pro mě tak důležitý, že se rozčiluji. Když o něco bojuji, svědčí to o tom, že mi to není jedno.“ Když se se svými nejbližšími neustále hádáte, neznamená to automaticky, že jste nesympatická, bezcitná rodina. Právě naopak. V  podstatě se pořád hádáme proto, že nám na sobě navzájem hodně záleží. Nebo, jak to chytře vyjádřila herečka Anna Thalbach: Jste člověk, který se snadno pouští do hádek? Blahopřeji! Zřejmě patříte k takovým lidem, kteří jsou součástí života druhých. Vzpomeňte si na Nelsona Mandelu nebo Pipi Dlouhou Punčochu, ti také nejsou známí tím, že by se vyhýbali konfliktům a intenzivním emocím.

Nehádejte se s každým!

Přiznejme si čestně, že hádky jsou proklatě náročné! Slzy, handrkování a skřípání zuby představují velmi náročnou práci. Hádejte se proto jen s lidmi, kteří jsou pro vás důležití. U všech ostatních je to plýtvání časem a silami! Přece se nemohu současně hádat s pokladními, operátory mobilních telefonů, dětmi, politickými odpůrci a matkami ve sportovním klubu. Vždyť den má jen 24 hodin a během této doby se ještě musím stihnout najíst, být zamilovaná, nakrmit kočku, vést konferenci o změnách klimatu nebo si objednat další cappuccino. Každodenní příděl času a energie mohu vyčerpat jen jednou. Pak se tedy musím rozhodnout, do které hádky chci investovat a které konflikty musím nutně nechat být. Náročný výkon v konfliktech nejlépe investuji tam, kde mi výsledek něco přinese:    • Pečuji o vztah se svým mužem namísto péče o 500 přátel na Facebooku.    • Snažím se o vzájemné porozumění s dcerou namísto o porozumění s pomlouvačnými ženskými v kanceláři.    • Místo abych reklamovala vlažné lasagne, raději dnes využiji času v restauraci k důležité rozmluvě s  kamarádkou.    • Místo dohadování s  nevrlým sousedem vedu s  dítětem diskusi na téma „Je sklízení ze stolu nepovolená dětská práce?“. Nemáme čas na hádky s  kýmkoli!

Očekávám příliš mnoho?

Jsou týdny, kdy vztah s mými dětmi neustále něco nahlodává. Momentálně se třeba neustále hádám s  dcerou. Stačí už neškodné „Mám ti nechat kousek hroznu?“ a u mého protějšku to vyvolá obrácení očí v sloup a podrážděné komentáře. Blížící se prověrka z matematiky, rozbitý popruh od sportovní tašky nebo předpověď počasí – jakýkoli důvod je dostatečný k  vyvolání hádky. Čím to je? „To je nástup puberty“, říká moje matka zkušeně. „To je výsledek tvé výchovy“, říká moje kamarádka s  úšklebkem. „To jsou všechno nesmysly“, řeknu si pro sebe a tentokrát to výjimečně zkusím s trochou sebekritiky.

••••• Je možné, že je problém

ve mně? •••

Jak bych se cítila já, kdybych byla v kůži svého dítěte? Může se dcera při všech mých požadavcích a komentářích vůbec sama rozvíjet? Představte si, že byste bydleli s někým, kdo kontroluje každý váš krok. Zná vaši velikost obuvi, rozhoduje o vašich plánech dovolené a určuje jídelníček. Není snad večera, kdy neslyšíte, co byste ve svém životě mohli dělat ještě lépe: „Už jsi provedla roční vyúčtování? Nejez tolik uzenin, mysli na cholesterol. Tvůj kolega chodí na cvičení na páteř. Nechceš se k  němu někdy přidat a podívat se, jak to probíhá? A neseď tak dlouho u toho svého oblíbeného seriálu, jinak z  toho úplně zblbneš.“ Takové nároky nemůže splnit nikdo. Teď už chápu, že moje dcera při takové vtíravé starostlivosti občas vypění! Když někdo nesplňuje moje nároky, pak se může snažit ještě víc. Nebo mohu já své nároky snížit.

••••• Někdy pomáhá jediné:

Nechat to plavat

a být zticha! •••

Konec ukázky

Table of Contents

Předmluva

Hádky jsou normální

Silné děti se hádají

Hádky jsou opakem lhostejnosti

Nehádejte se s každým!

Očekávám příliš mnoho?